Справа № 752/18180/25 
Провадження № 2/752/2408/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.02.2026 року м. Київ
Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Білас С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 26 500,00 доларів США, моральну шкоду в розмірі 85 000,00 грн., а також судові витрати. 
В обгрунтування позову зазначає, що на початку 2023р. познайомилась з відповідачкою, яка відрекомендувалась ріелтором на ринку нерухомості та пообіцяла в короткий термін придбати квартиру в селі Чайки, Бучанського району, Київської області за дуже привабливою ціною. Натомість вона попрохала видати їй кошти, які нібито вона мала передати забудовнику. Оскільки жодних документів забудовник не надав, позивачка попросила оформити передачу коштів договором позики, на що відповідачка відповіла, що може надали лише розписку. Тому відповідачка надала розписку про отримання 31.03.2023р. 17 500,00 доларів США, 10.04.2023р. - 5 000,00 доларів США, 11.04.2023р. - 5 000,00 доларів США. Відповідачка повернула лише 1 000,00 грн., пообіцявши скоро повернути решту та надалі відмовилась повертати кошті. Звернення до суду з даним позовом пов`язане з тим, що відповідач грошові кошти у визначений строк не повернула. Окрім того, як зазначає позивач, внаслідок протиправних дій відповідача їй було завдано моральної шкоди. Наслідки, пов`язані із тривалим неповерненням боргу, призвели до тяжких моральних страждань, значно вплинули на реалізацію намірів позивача, порушили нормальні життєві зв`язки та вимагають додаткових зусиль для організації нормального життя. Це все спричинило значне погіршення здоров`я. Внаслідок неповернення боргу оточуючі люди змінили ставлення до позивача, родичі вважали винною в такому розвитку подій. Все це негативно позначилося на психологічному стані, змусило сильно нервувати і переживати. 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04.08.2025р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
08.12.2025р. за ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи. Відзиву на позовну заяву до суду не направив.
На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.
Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦПК України.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Тлумачення ст.ст. 1046 та 1047 Цивільного кодексу України в їх зв`язку свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому, укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов`язкове. Такий же висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15, постанові від 18.01.2017 року у справі №6-2789цс16 та постанові Верховного Суду від 10.09.2018 року у справі №520/632/16-ц.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, від 24.02.2016 року у справі № 

6-50цс16, від 13.12.2017 року у справі за № 309/3458/14-ц, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
У постанові від 26.05.2021р. у справі №405/8280/19 Верховний Суд зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 за розписками від 10.04.2023р., від 11.04.2023р., від 31.03.2023р. отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 000,00 доларів США, 5 000,00 доларів США, 17 500,00 доларів США відповідно, всього в загальній сумі 27 500,00 доларів США. Згідно розписки від 10.04.2023р. грошові кошти позичені були на два тижні, згідно розписки від 11.04.2023р. - на один місяць, згідно розписки від 31.03.2023р. - на один місяць. 
Аналізуючи зміст правочинів, суд приходить до висновку, що текст розписок містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно повернення певної грошової суми на користь позивача. Також слід відмітити, що розписки містять дату їх складання (10.04.2023р., 11.04.2023р., 31.03.2023р.), отримання грошових коштів у конкретно визначених сумах (5 000,00 доларів США, 5 000,00 доларів США, 17 500,00 доларів США) та зобов`язання щодо їх повернення.

Відповідно до вимог ст. 545 Цивільного кодексу України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Так, письмова форма договорів від 10.04.2023 року, від 11.04.2023р., від 31.03.2023р., укладених між позивачем та відповідачем, оформлених розписками, внаслідок їх реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми відповідачу. 
Наявність оригіналів розписок у позивача (позикодавця), наданих позивачем до матеріалів справи, згідно з положеннями ст. 545 Цивільного кодексу України свідчить, що зобов`язання з повернення коштів ОСОБА_2 не виконано.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договорів від 10.04.2023 року, від 11.04.2023р., від 31.03.2023р., а також встановленим факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення коштів у сумі 26 500,00 доларів США (згідно розписки від 10.04.2023р. відповідачка повернула позивачці 1 000,00 доларів США). 
Таким чином, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 26 500,00 доларів США.
Згідно зі ст. 192, ч.ч. 1, 3 ст. 533 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Таким чином, закон не забороняє використання іноземної валюти на території України, а навпаки, регламентує порядок її використання. 
Відтак, необхідності у визначенні еквіваленту стягнутої заборгованості за договором в іноземній валюті - доларах США у співвідношенні до національної валюти України суд не вбачає, оскільки виконання зобов`язань умовами договору обумовлене в іноземній валюті, а тому й стягнення боргу в цій же валюті не суперечитиме чинному законодавству України.
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 85 000,00 грн. слід зазначити наступне. 
Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Таким чином, суд вважає, що діями відповідача була заподіяна позивачу моральна шкода, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна, що порушило звичний спосіб життя позивача.
Разом з тим, враховуючи встановлені судом обставини у справі, суд знаходить суму стягнення моральної шкоди з відповідача в розмірі 85 000,00 грн. завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. 
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. 
У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм 

процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 8 962,15 грн. 

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 247, 258, 259, 354 ЦПК України, - 

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  заборгованість за розписками в розмірі 26 500,00 (двадцять шість тисяч п`ятсот доларів США 00 центів) доларів США, 10 000,00 (десять тисяч грн. 00 коп.) грн. моральної шкоди. 
3. В іншій частині позову відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 8 962,15 (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят дві грн. 15 коп.) грн.
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Відомості про учасників справи:
Позивач:  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач:  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення суду складений та підписаний 11.02.2026р.

Суддя Ірина ОЛЬШЕВСЬКА