ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1201/26 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді: Осіпової О.О.,
суддів: Златіна С.В., Кравченка Є.Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича, приватного виконавця Горелика Євгена Борисовича про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича, приватного виконавця виконавчого округу Київської області Горелика Євгена Борисовича про визнання протиправними та скасування постанов.
Разом із позовом представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд:
- зупинити стягнення на підставі виконавчого документа - постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича НОМЕР_1 від 11.11.2020 р. про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 217 115,75 грн., в залишку суми 215 860,93 грн. у виконавчому провадженні НОМЕР_4 до набрання законної сили судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду адміністративної справи щодо оскарження постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича НОМЕР_1 від 11.11.2020 р.;
- зупинити стягнення на підставі виконавчого документа - постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича НОМЕР_2 від 11.11.2020р. про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 45 623,24 доларів США, в залишку суми 45 464,20 доларів США у виконавчому провадженні НОМЕР_3 до набрання законної сили судовим рішенням прийнятим за результатами розгляду адміністративної справи щодо оскарження постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича НОМЕР_2 від 11.11.2020.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що внаслідок пред`явлення Відповідачем-1 постанови НОМЕР_2 від 11.11.2020р. та постанови НОМЕР_1 від 11.11.2020р. про стягнення з боржника основної винагороди на виконання приватному виконавцю Горелику Є.Б. до позивача буде застосовано весь спектр засобів примусового стягнення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а саме: арешт банківських рахунків, арешт рухомого та нерухомого майна, опис майна та реалізація його в рамках виконавчого провадження. 
Зокрема, згідно з інформацією в Автоматизованій системі виконавчого провадження приватним виконавцем Гореликом Є.Б. в рамках виконавчого провадження НОМЕР_4 виставлено платіжну інструкцію №34880 від 25.12.2025 р. про списання з рахунку позивача грошових коштів в сумі 216 228,14 грн.
Примусове виконання вищевказаних постанов про стягнення з боржника основної винагороди в період розгляду адміністративної справи до моменту набрання рішенням законної сили призведе до негативних наслідків у позивача у зв`язку із потенційною втратою 45 464,20 доларів США та 215 860,93 грн. у вигляді списання коштів з рахунків чи позбавлення майна на цю суму шляхом його реалізації.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2026р. у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено, оскільки оскаржувані постанови НОМЕР_2 та НОМЕР_1 прийняті 11.11.2020, разом з тим із заявою про забезпечення позову заявник звернувся 09.01.2026. Отже, заявником не доведено та не обґрунтовано, в чому саме полягає терміновість застосування заходів забезпечення позову, враховуючи ту обставину, що виконавчі провадження НОМЕР_2 та НОМЕР_1 були відкриті 11.11.2020, а із заявою про забезпечення позову заявник звернувся 09.01.2026.
Також, у заяві про забезпечення позову не підтверджено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам та свободам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або захист прав, свобод та інтересів заявника стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, таке базується на його припущеннях.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову у повному обсязі.
Зокрема, апелянт зазначає, що стягнення вже фактично здійснюється шляхом стягнення з нього як з боржника на користь стягувача відповідних сум у розмірі 367,21грн., 491,62грн., 367,21грн., 3857,47грн., 367,21грн. та 11,59грн., з яких першочергово покриті витрати виконавчого провадження, тому за час розгляду справи він може потенційно втратити 45464,20 доларів США та 215860,93грн. у вигляді списання коштів з його рахунків чи позбавлення майна. 
Отже, на думку позивача, зупинення виконавчих проваджень є єдиним ефективним способом запобігання подальшому порушенню його прав. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2026р. апеляційне провадження відкрито та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. 
У встановлений апеляційним судом строк від відповідача не надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Враховуючи, що від учасників справи не надійшло клопотань про розгляд справи за їх участі, розгляд справи вирішено проводити у порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Статтею 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Положеннями ч.1 ст. 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Тобто, вжиття заходів забезпечення позову, які передбачені частиною першою статті 151 КАС України можливі лише за наявності обставин, що визначені частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.
Слід зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Як правильно вказав суд першої інстанції, що для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункту 1 частини другої статті 150 КАС України.
Разом з тим, підстави забезпечення позову, передбачені частини 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2020р. у справі №580/2403/19).
Як правильно вказав суд першої інстанції, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2018р. у справі № 826/8556/17.
Тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження є постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича НОМЕР_1 від 11.11.2020р. та НОМЕР_2 про стягнення з боржника основної винагороди, постанови від 23.12.2025р. НОМЕР_3 та НОМЕР_4 про відкриття виконавчого провадження. 
Колегія суддів зазначає, що на час розгляду заяви про забезпечення позову позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, оскільки ним не надано доказів того, що стягнення з нього як із боржника основної винагороди призведе до незворотних наслідків нього або їх повернення (грошових коштів) буде неможливим або ускладненим.
Також, позивачем не зазначено та не надано відповідних доказів, що у випадку стягнення з нього в межах виконавчого провадження певних грошових сум, це призведе до його скрутного матеріального становища.
Суд апеляційної інстанції вважає необхідним відмітити, що само по собі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення (постанови державного виконаця), яке оспорюється в судовому порядку, без зазначення та доведення обставин, які свідчать, що примусове виконання призведе до значних наслідків для позивача або створить становище, яке не може бути відновлено, не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем не зазначено відповідних підстав та не надано належних доказів, які б підтверджували ті обставини, які ним зазначено у заяві про забезпечення позову, які передбачені ст.151 Кодексу адміністративного судочинства України.
За таких обставин, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Згідно зі ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 308, 309, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2026р. у справі №320/1201/26 - залишити без змін.
Постанова остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О. Осіпова

Суддя С.В. Златін

Суддя Є.Д. Кравченко