КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №752/9045/25 Головуючий у І інстанції - Кордюкова Ж.І.
апеляційне провадження №22-ц/824/3070/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 березня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2025 року 
у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення, послуги постачання гарячої води, послуги з теплової енергії та абонентське обслуговування,-

установив:

У квітні 2025 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення, послуги постачання гарячої води, послуги з теплової енергії та абонентське обслуговування.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що01 травня 2018 року послуги з надання централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювало ПАТ «Київенерго», яке на підставі договору №602-18 від 11 жовтня 2018 року про відступлення права вимоги (цесії) передало право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого та гарячого водопостачання.
Таким чином, воно прийняло право вимоги до відповідачів по заборгованості за послуги з централізованого опалення, спожиті до 01 травня 2018 року, у розмірі 1249,26 грн.
З 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .
З 01 листопада 2021 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого постачання теплової енергії та з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .
Від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялись (не відключалися).
Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість: за період до 01 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення у розмірі 1249,26 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 40,46 грн. та інфляційні втрати у розмірі 153,41 грн.; за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року за послуги з централізованого опалення в розмірі 24017,97 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 777,79 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3122,34 грн.; за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 14221,94 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 460,56 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1848,85 грн.; за період з 01 листопада 2021 року за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 34912,37 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 1075,75 грн., пеня у розмірі 614,34 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4343,80 грн.; за період з 01 листопада 2021 року за послуги з постачання гарячої води у розмірі 13930,40 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 426,48 грн., пеня у розмірі 245,43 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1732,28 грн.; зі сплати внесків за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії у розмірі 1134,59 грн., за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води у розмірі 1240,73 грн., що разом становить 105548,73 грн.
Просило суд, стягнути солідарно з відповідачів на свою користь зазначену вище заборгованість та судові витрати.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2025 року зазначений вище позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП виконавчого органу КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованість за період до 01 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення у розмірі 1249,26 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 40,46 грн. та інфляційні втрати у розмірі 153,41 грн.; за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року за послуги з централізованого опалення в розмірі 24017,97 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 777,79 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3122,34 грн.; за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 14221,94 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 460,56 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1848,85 грн.; за період з 01 листопада 2021 року за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 34912,37 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 1075,75 грн., пеня у розмірі 614,34 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4343,80 грн.; за період з 01 листопада 2021 року за послуги з постачання гарячої води у розмірі 13930,40 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 426,48 грн., пеня у розмірі 245,43 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1732,28 грн.; зі сплати внесків за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії у розмірі 1134,59 грн., за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води у розмірі 1240,73 грн., що разом становить 105548,73 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП виконавчого органу КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 757 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП виконавчого органу КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 1514 грн. 
Повернуто КП виконавчого органу КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» з Державного бюджету частину судового збору, сплаченого при поданні позову, в сумі 757 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції призначивши справу до розгляду без виклику сторін і не заслухавши думку сторін в судовому засіданні і не пояснивши сторонам їх процесуальні права і обов`язки, а також не надавши роз`яснень з приводу недоліків поданої мирової угоди і надавши можливості виправити ці недоліки, порушив її основоположне право на справедливий суд.
Зазначила, що не визнавши зазначену справу малозначною, представництво інтересів позивача здійснювала особа, яка не мала на це повноважень, що на її думку є грубим порушенням норм процесуального права.
Крім того, суд першої інстанції, не задовольнивши клопотання сторін про затвердження мирової угоди, не виконав вимоги частини другої ст. 19 Конституції України, і не керувався під час винесення рішення принципом, що дозволено лише те, що прямо передбачено законами України, а почав тлумачити норми ЦПК України на власний розсуд.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлюється заборона нарахування та стягнення інфляційних нарахувань, процентів річних, пені, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Тобто, зазначеною постановою була встановлена пряма заборона, як на стягнення, так і на саме нарахування інфляційних нарахувань, відсотків річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, на її думку, стягнувши з неї інфляційні витрати, пеню і 3% річних порушує основні принципи права про дію Закону у часі, призупиняючи дію нормативно-правового акту для триваючих правовідносин.
Крім того, зазначила, що позивач звернувся із позовними вимогами із пропущенням строку позовної давності.
Просила суд, скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно частин 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 26 червня 1990 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 з 18 жовтня 2005 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі договору №602-18 від 11 жовтня 2018 року про відступлення права вимоги (цесії) ПАТ «Київенерго» передало право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані ПАТ «Київенерго» за період з 01 серпня 2018 року до дати укладання цього договору - Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».
Відповідно до Витягу (Додатку №1 до договору відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року до позивача перейшло право вимоги за квартирою АДРЕСА_2 у розмірі 1249,16 грн. - заборгованість за послуги з центрального опалення.
Надання послуг відповідачам здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, який був опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року (4511).
Відповідно до п. 45 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загального боргу.
Встановлено, що з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».
Позивачем підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085).
Згідно з розрахунком заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , до 01 травня 2018 року обліковується заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 1249,26 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 40,46 грн. та інфляційні втрати у розмірі 153,41 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року обліковується заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 24017,97 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 777,79 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3122,34 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року обліковується заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 14221,94 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 460,56 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1848,85 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2025 року обліковується заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 34912,37 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 1075,75 грн., пеня у розмірі 614,34 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4343,80 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2025 року обліковується заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 13930,40 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 426,48 грн., пеня у розмірі 245,43 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1732,28 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , обліковується заборгованість зі сплати внесків за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії у розмірі 1134,59 грн., за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води у розмірі 1240,73 грн.
Як вбачається з розрахунків заборгованості відповідачі частково здійснювали оплату за надані послуги.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.
Доказів, які б спростували визначений позивачем розмір заборгованості відповідачі не надали, як і не надали допустимих доказів належного виконання ними зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила).
Відповідно до п. 8 Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Згідно з п. 11 Правил, надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.
Відповідно до п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, абз.2 п.21 з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.
За правилом п. 18 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Згідно зі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.
Зі змісту ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що споживач, зокрема зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Крім того, зазначений обов`язок споживача оплачувати вчасно та в повному обсязі житлово-комунальні послуги, а також брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території, проведенню ремонту, визначений нормами ЖК України, а саме ст. ст. 68, 156, 162.
За приписами статей 526, 525, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договорами або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За правилом ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1); боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2).
Судом першої інстанції встановлено, що позивач належно виконує свої зобов`язання, а відповідачі, у свою чергу, порушують свої зобов`язання, щодо повної та своєчасної оплати вартості наданих послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Відповідно до додатків до договору про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року №602-18, заборгованість відповідачів з оплати спожитих до 01 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення обліковується в розмірі 1249,26 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 40,46 грн. та інфляційні втрати у розмірі 153,41 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року обліковується заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 24017,97 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 777,79 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3122,34 грн., та обліковується заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 14221,94 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 460,56 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1848,85 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2025 року обліковується заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 34912,37 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 1075,75 грн., пеня у розмірі 614,34 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4343,80 грн., та з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2025 року обліковується заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 13930,40 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 426,48 грн., пеня у розмірі 245,43 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1732,28 грн.
Відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а отже отримують житлово-комунальні послуги та є їх споживачами.
Суд першої інстанції звернув увагу на те, що відповідачі не спростували розмір заборгованості, нарахований позивачем, належними та допустимими доказами та не надали суду доказів повної чи часткової оплати вказаної заборгованості. 
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо застосування до спірних відносин наслідків спливу строку позовної давності оцінюються судом критично.
Так, відповідно до частин 3 і 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (ст. 303 ЦПК України), то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини 1 та 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. 
Згідно зі ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Частини 3 та 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.
Вказаний висновок, щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі №457/462/16-ц, провадження №61-21807св19.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, №22083/93, №22095/93, §51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), №66610/09, §43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.
Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Постановами КМУ від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року №1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався.
Статтею 58 Конституції України, ст. 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Отже, з 02 квітня 2020 року визначений ст. 257 ЦК України строк позовної давності продовжений.
Статтею 264 ЦК України визначені випадки переривання строку позовної давності. Зокрема, частина перша вказаної статті передбачає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Частиною третьої цієї статті передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Таким чином, строк позовної давності обраховується з урахуванням періоду надання послут з централізованого опалення та постачання гарячої води ПАТ «Київенерго» (до 01 травня 2018 року).
В матеріалах справи міститься детальний розрахунок заборгованості, за надані послуги ПАТ «Київенерго» до 01 травня 2018 року на суму 1249,26 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 40,46 грн. та інфляційні втрати у розмірі 153,41 грн. (централізоване опалення), який підтверджує нарахування помісячно за увесь період боргу за кожною послугою, що переданий за договором цесії та визначення періоду за який утворилась заборгованість.
Отже, КП «Київтеплоенерго» не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожитих за період надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води ПАТ «Київенерго» до 01 травня 2018 року.
Постановою Кабінету міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено карантин з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України
Разом з тим, на момент відміни карантину вже діяв пункт 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу, який встановлював зупинення строків перебігу позовної давності на період дії воєнного стану. 
Пункт 19 ЦК України встановлює, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05.02.2024 року №49/2024 продовжено строк дії воєнного стану до 14.05.2024. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.05.2024 року №271/2024 продовжено строк дії воєнного стану до 12.08.2024. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23 липня 2024 року №469/2024 строк дії воєнного стану продовжено з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року на 90 діб. 
Таким чином, перебіг строку позовної давності зупинений пунктами 12 та 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу з березня 2020 року по дату подання вказаного позову.
Отже, КП «Київтеплоенерго» не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відповідно до норм Закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не отримувала матеріали позовної заяви, не була належним чином повідомлена про розгляд справи, та суд першої інстанції призначивши справу до розгляду без виклику сторін, не заслухавши думку сторін в судовому засіданні, і не пояснивши сторонам їх процесуальні права і обов`язки, порушив її основоположне право на справедливий суд, оскільки вона не могла належним чином захистити свої права та інтереси, що є безумовною підставою для скасування рішення, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи, де наявний відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу та додаткові пояснення.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 борг за спожиті послуги визнали у повному обсязі.
Таким чином, твердження апелянта про порушення її права на справедливий суд не ґрунтується на вимогах закону та фактичних обставинах справи, і є спробою отримати процесуальні переваги внаслідок власної недобросовісної поведінки, що суперечить ст. 43 ЦПК України та усталеній практиці Верховного Суду.
Є безпідставними доводи ОСОБА_2 і щодо наявність заборони для нарахування сум трьох процентів річних, інфляційної складової та пені.
05 березня 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанов №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», абзацом 1 п. 1 якої установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
29 грудня 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», якою, зокрема, абзац 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено в новій редакції. До припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).Вказана постанова Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1405 набрала чинності 30 грудня 2023 року.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року №309, яким встановлений перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, визначено, що м. Київ входило до вказаного переліку лише в період з 24 лютого 2022 року по 30 квітня 2022 року.
Як вбачається з долучених до позовної заяви розрахунків, КП «Київтеплоенерго» нараховувало вказані суми за період з 01 січня 2024 року по 28 лютого 2025 року. Відтак, установлені вказаними нормативними актами обмеження нарахування та стягнення відповідних сум, не поширюються на вимоги КП «Київтеплоенерго» в даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги в цілому ґрунтуються на незгоді відповідача із необхідністю сплачувати вартість наданих житлово-комунальних послуг у належному їй житловому приміщенні за встановленими тарифами, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.
Доказів порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, матеріали справи також не містять.
Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог КП «Київтеплоенерго», ухвалено обґрунтоване рішення про їх задоволення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба