КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/24839/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2479/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,
за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Чекулаєва С.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 01 липня 2023 року о 07 год. 05 хв., на 52 км+500 м автодороги М-07, водій ОСОБА_2 керуючи ТЗ «Scania R500В» д.н.з. НОМЕР_1 , перед перестроюванням не переконався, що це буде безпечним. Не надав дорогу попутному ТЗ «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого допустив зіткнення, що призвело до пошкодження Т/З з матеріальними збитками, тим самим порушив п. 102. ПДР України.
Постаново Бородянського районного суду Київської області по справі № 939/1703/23 від 11.09.2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Цивільно-правова відповідальність ТЗ ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА».
16.08.2023 на замовлення ОСОБА_1 був складений Звіт про визначення вартості матеріального збитку №1608, згідно якого розмір матеріального збитку завданого дорожньо-транспортною пригодою становить 131 864,64 гривні.
23.08.2023 на замовлення ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» був складений Звіт ТОВ «СЗУ Україна» про оцінку вартості (розміру) збитків №26158, згідно якого вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача була визначена у розмірі 62 941,12 грн., з якою позивач не погоджується.
Посилаючись на положення пункту 22.1 статті 22 та пункту 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону від 01.07.2004 № 1961-IV) позивач просив стягнути з ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» суму збитків, яка становить 131 864,64 гривні, а з ОСОБА_2 суму у розмірі франшизи та суму непокритого страхового ліміту за страховим випадком; судові витрати покласти на відповідачів (а.с. 2-5).
У відзиві на позовну заяву представник ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» - адвокат Пилипець А.Ю. вказував, що позивач пропустив річний строк на подання заяви про виплату страхового відшкодування, з якою позивач звернувся до відповідача-1 лише 15.11.2024 року, в той час, як дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу належного відповідачу-2 сталася 02.07.2023 року.
Посилаючись на положення підпункту 37.1.4. пункту 37.1. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону від 01.07.2004 № 1961-IV) відповідач-1 вказував, що неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (якщо шкода заподіяна майну) є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Також, вказував на те, що страхове відшкодування у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу здійснюється страховиком з урахуванням фізичного зносу такого транспортного засобу та з вирахуванням податку на додану вартість у разі, якщо страхове відшкодування здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи. Звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, який був виготовлений ТОВ «СЗУ Україна» на замовлення відповідача-1, є таким, що відповідає вимогам законодавства та враховує фізичний знос такого транспортного засобу позивача.
Враховуючи викладене, відповідач-1 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, водночас, у разі задоволення позовних вимог, просив суд врахувати франшизу у розмірі 3 200,00 гривень, а також зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 20 000,00 грн. до 2 500,00 грн. (а.с. 101-114, 125-138).
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 червня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої шкоди у розмірі 128 664, 64 грн. та судовий збір у розмірі 1 278, 46 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої шкоди у розмірі 3 200,00 грн. та судовий збір у розмірі 40,10 грн. (а.с. 151-158).
Не погодившись з рішенням районного суду, 04 вересня 2025 року представник ПрАТ «СК «Євроінс Україна» - адвокат Пилипець А.Ю. звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині заявлених позовних вимог до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог; врахувати франшизу в розмірі 3 200 грн. (а.с. 165-176).
На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що суд не звернув увагу, що позивачем було пропущено річний строк для отримання страхового відшкодування щодо майна, оскільки ДТП сталася 022.07.2023 року, а позивач звернувся до суду з цим позовом лише 15.11.2024 року. Крім того, позивач більше року не вчиняв жодних активних дій для отримання стразового відшкодування, що свідчить про його недобросовісність та небажання реалізовувати надані йому права. При цьому, позивач не наводить та не доводить існування незалежних від нього причин пропуску річного строку для отримання страхового відшкодування.
Крім того, суд першої інстанції не врахував, що огляд ТЗ було проведено вчасно, а тому підстав для складання власного звіту у позивача не було. Позивач не зазначав, що суд має надати перевагу його звіт, та не брати до уваги звіт відповідача та не наводить жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, що звіт відповідача не може братись до уваги.
Вважав, що позивач помилково визначив страховика у статусі відповідача, оскільки позовні вимоги щодо сплати різниці між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування повинен був направити виключно до особи, яка винна у пошкоджені ТЗ.
Також вказував, що суд не врахував вимоги щодо не нарахування ПДВ. При виплаті страхового відшкодування безпосередньо на користь потерплі тої особи, страховиком утримується ПДВ у розмірі 20 % від суми страхового відшкодування. Доплата страхового відшкодування у межах ПДВ страховиком може здійснюватись за умов :фактичне здійснення ремонту автомобіля; чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ. Разом з тим, позивач не надав до суду доказів проведення фактичного ремонту Т/З, аби вимагати у страховика виплати страхового відшкодування у межах податку на додану вартість. Більше того, позивач не звертався о відповідача з заявою про доплату страхового відшкодування у зв`язку із проведення фактичного ремонту у надавача послуг з ремонту ТЗ, який є платником ПДВ (а.с. 165-176).
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги і просив її відхилити. 
Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Апелянт ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» про розгляд справи апеляційним судом 12 лютого 2026 року був сповіщений 03 грудня 2025 року повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Представник апелянта ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» - адвокат Пилипець А.Ю. заявив про розгляд справи за його відсутності (а.с. 176, 191-201). 
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). 
Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом,02.07.2023 року о 07 год. 05 хв., на 52 км + 500 м. автодороги М-07, водій ОСОБА_2 , керуючи ТЗ «Scania R500В»,д.н.з. НОМЕР_1 , перед перестроюванням не переконався, що це буде безпечним, не надав дорогу попутному ТЗ «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив п. 10.1, 10.3 ПДР (а.с. 32-34).
Постановою Бородянського районного суду Київської області від 11.09.2023 у справі №939/1703/23 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 32-34).
Згідно з Полісом №215266831 від 20.06.2023 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 у період з 21.06.2023 по 20.06.2024 року була застрахована ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» із страховою сумою на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну - 160 000,00 грн. та із встановленою франшизою у розмірі 3 200,00 гривень. Забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб марки «Scania R500В» д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2007 (а.с. 119).
Власником пошкодженого ТЗ «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_2 , 2018 року випуску, є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 9).
Відповідно до Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №26158 від 12.08.2023 року (дата оцінки 02.07.2023 року), складеного ТОВ «СЗУ Україна» на замовлення ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА», вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням ТЗ «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату оцінки, становить 62 941,12 гривень. Вказана оцінка була здійснена з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу, який становить 0,57 (а.с. 11-31).
Згідно зі Звітом про визначення вартості матеріального збитку №1608 від 16.08.2023 року (дата оцінки 16.08.2023 року), складеного ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу марки «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_2 становить 131 864,64 гривні. Вказана оцінка була здійснена з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу, який становить 0,65 (а.с. 35-68).
03 липня 2023 року, ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою-повідомленням про настання страхового випадку і наявність підстав виплати страхового відшкодування до Страховика винної особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди - ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» і така заява прийнята останнім до розгляду (а.с. 83). 
25.09.2023 року ОСОБА_1 була складена Заява - претензія по справі №105580 до ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА», в якій позивачем висловлена незгода із розміром збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу в сумі 62 941,12 гривень, які були визначені відповідно до Звіту про оцінку №26158 від 12.08.2023 (а.с. 81-82).
Згідно з листом від 03.10.2023 вих.№105580/1 ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» повідомило ОСОБА_1 , що у зв`язку з неподанням ним заяви на виплату страхового відшкодування, як цього вимагає положення пункту 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону від 01.07.2004 № 1961-IV), у страховика відсутні правові підстави для прийняття рішення стосовно виплати страхового відшкодування (а.с. 83).

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно із частиною першою цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України).
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі також Закон № 1961-IV), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з ст. 28 Закону № 1961-IV до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звертаючись з позовною заявою до суду ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача-1 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на свою користь суму матеріального збитку у розмірі 131 864,64 грн., на підтвердження чого надано звіт про визначення вартості матеріального збитку № 1608 від 16.08.2023 року.
Відповідач ПрАТ «СК «Євроінс Україна» заперечуючи проти позовних вимог, посилався на те, що позивачем було пропущено річний строк для звернення з заявою про виплату страхового відшкодування, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.
Проте, колегія суддів відхиляє вказані доводи, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.
Згідно з Законом 1961-IV та статті 13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин.
За змістом зазначених норм права встановлюється, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і передбачається, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом.
Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).
Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.
Цивільне законодавство встановлює правило, згідно з яким нездійснення особою своїх майнових прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина друга статті 12 ЦК України). При цьому, ЦПК України містить норми, коли нездійснення цивільного права є підставою для припинення цивільного права, настання інших негативних правових наслідків для носія такого права.
Поняття відмови від права не є тотожним поняттю нездійснення права.
Також припинення цивільного права та/або припинення права на захист порушеного права та/або припинення права на отримання відшкодування від певної особи не є ідентичними. Припинення цивільного права має під собою наслідком припинення цивільних правовідносин та відбувається, як вже було зазначено, лише у випадках, передбачених законом.
Припинення ж права на відновлення або захист порушеного права, право на відшкодування шкоди за рахунок певної особи не позбавляє особу взагалі цивільного права, але має наслідком неможливість отримання відновлення порушеного права або відшкодування шкоди тощо за рахунок певної особи. При цьому особа не позбавлена права на отримання захисту або відновлення порушеного права від іншого боржника за його наявності.
Таким чином, припинення цивільного права має бути передбачено законом, на відміну від чого припинення права на отримання відшкодування від певної особи не позбавляє особу цивільного права, а лише позбавляє її можливості отримати відшкодування від цієї особи.
Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.
Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV).
Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).
При цьому, поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).
Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.
Поряд із цим, законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 ЦК України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП.
Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку (трирічного строку) подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.
Ані Закон № 1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску строку позовної давності.
Водночас, ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).
Таким чином, сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (один та три роки) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, є підставою для відмови в позові.
З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.
Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.
Як вбачається з повідомлення ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» від 03 жовтня 2023 року № 105580/1, представником Страховика визнано і не заперечувалось, що 03 липня 2023 року, тобто через один день після ДТП, ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою-повідомленням про настання страхового випадку і наявність підстав виплати страхового відшкодування до Страховика винної особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди - ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» і така заява прийнята останнім до розгляду (а.с. 83). 
При цьому, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що  ОСОБА_1 25 вересня 2023 року звертався до ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» із заявою-претензією по справі №105580, в якій вказував на свою незгоду із розміром збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу в сумі 62 941,12 гривень, які були визначені відповідно до Звіту про оцінку №26158 від 12.08.2023, надавав власний звіт та просив зробити перерахунок страхового відшкодування, що підлягала сплаті потерпілому та повідомити про прийняти рішення протягом 5-ти робочих днів (а.с. 81-82).
Таким чином, позивач вчиняв активні дії спрямовані на отримання страхового відшкодування, проте не отримав страхової виплати у зв`язку з неузгодженістю розміру страхової виплати.
Тому, доводи відповідача ПрАТ «СК«Євроінс Україна» про те, що у зв`язку з пропуском строку на подачу заяв про отримання страхового відшкодування, позивач втратив право на отримання страхових виплат, апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу.
Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення із страховика - ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» страхового відшкодування в межах строків позовної давності, такі вимоги є законними.
Таким чином, у відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком, за вирахуванням франшизи.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги звіт про визначення вартості матеріального збитку № 1608 від 16.08.2023 року, складений на замовлення позивача у справі, оскільки наявний в матеріалах справи Звіт № 26158 від 12.08.2023, виконаний ТОВ «СЗУ України» не містить копій (роздруківок з інтернет ресурсів) документів (квитанцій, прайсів), які підтверджують вартість запасних частин та агрегатів, про які вказано в Ремонтній калькуляції №105580/1 від 12.08.2023, на відміну від Звіту №1608 від 16.08.2023, який містить такі підтверджуючі документи в належній якості. ФОП ОСОБА_3 при складанні Звіту №1608 від 16.08.2023 підтвердила належними цінниками з різних джерел з мережі Інтернет вартість: бамперу (32 890,00 гривень); двері передньої лівої (65 449,00 гривень); клею для лобового скла (2 595,00 гривень); колес до транспортного засобу (від 3017,00 гривень до 4 152,00 гривень).
З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивач не навів жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, що звіт відповідача не може братись до уваги, а також доказів брати до уваги звіт, складений на замовлення саме позивача.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції стягнуто із відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Евроінс Україна»» на користь позивача 128 664,64 грн. (131 864,64 грн. - 3200 грн.), тобто за вирахуванням франшизи, що відповідає вимогам законодавства, а відтак відхилила відповідні доводи апелянта.
Щодо доводів апеляційної скарги про невирахування ПДВ, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).
Тобто, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20.
Так, матеріали справи не містять доказів здійснення відновлювальних ремонтних робіт ТЗ «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_2 .
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що як вбачається з матеріалів справи, відповідно до висновку про визначення вартості матеріального збитку № 1608 від 16.08.2023 року (дата оцінки 16.08.2023 року), складеного ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу марки «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_2 становить 131 864,64 гривні(а.с. 35-68), без зазначення відомостей щодо урахування ПДВ при визначення такої суми.
Відтак, підстав для зменшення суми страхового відшкодування на суму ПДВ, не знайшли свого підтвердження.
Також, необґрунтованими є доводи апелянта, що огляд транспортного засобу було проведено вчасно страховиком, а тому підстав для складання власного звіту у позивача не було, оскільки положення Закону не позбавляють процесуального права позивача надати свій висновок у спростування розміру шкоди, визначеного у звіті страховика.
Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
При цьому, відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Евроінс Україна»» не скористався правом в суді першої інстанції заявити клопотання про призначення судом авто-товарознавчої експертизи на спростовування висновку № 1608 від 16.08.2023 року (дата оцінки 16.08.2023 року), складеного ФОП ОСОБА_3 , не заявлено такого клопотання і в апеляційному суді.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яки судом першої інстанції у даній справі надано належну оцінку, а тому колегія суддів визнає їх необґрунтованими.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» - залишити без задоволення. 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 13 лютого 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов