ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
22.01.2026	Справа № 910/10197/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Шмиги В.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/10197/25
За позовом Фізичної особи-підприємця Матякіної Олесі Олександрівни
до Фізичної особи-підприємця Кобзар Олени Олегівни
про стягнення 2535000,00 грн

Представники учасників справи:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Даниленко Є.М..

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Фізична особа-підприємець Матякіна Олеся Олександрівна (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Кобзар Олени Олегівни (далі - відповідач) про стягнення 2535000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч досягнутих домовленостей не поставив обумовлений товар, у зв`язку з чим наявні підстави для повернення попередньої оплати на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України у розмірі 2535000,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/10197/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, встановлено сторонам строки на подачу заяв по суті спору та призначено підготовче засідання у справі на 07.10.2025.
22.09.2025 року через відділ діловодства суду від Фізичної особи-підприємця Кобзар Олени Олегівни надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив посилаючись на те, що між сторонами дійсно було досягнуто домовленість щодо поставки товару і на підставі сплаченого позивачем рахунку №870 від 30.08.2023 відповідачем поставлено обумовлений сторонами товар на загальну суму 1267500,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №870 від 02.09.2023, яка підписана уповноваженим представником позивача Ткаченком Н.С. на підставі довіреності №721 від 06.07.2023, а сплачена позивачем на користь відповідача сума у розмірі 1267500,00 грн за рахунком №868 від 30.08.2023 була повернута відповідачем, як помилково перерахована, у зв`язку з тим, що рахунок №868 від 30.08.2023 ним не виставлявся позивачу.
При цьому, у поданому до суду відзиві на позовну заяву, відповідач просив суд витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Місік Олени Володимирівни належним чином засвідчену копію довіреності від 06.07.2023, видану Матякіною Олесею Олександрівною Ткаченку Назару Сергійовичу та зареєстровану в реєстрі за №721.
07.10.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Фізичної особи-підприємця Матякіної Олесі Олександрівни надійшли письмові пояснення, у яких позивач зазначив, що їй не було відомо про факт отримання даного товару Ткаченком Н.С. за довіреністю, і відповідна інформація стала їй доступною виключно після ознайомлення з відзивом відповідача.
Також у поданих поясненнях, позивач просив суд провести розгляд даної справи за відсутності позивача та його уповноваженого представника.
У судовому засіданні 07.10.2025 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про витребування у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Місік Олени Володимирівни належним чином засвідчену копію довіреності від 06.07.2023, видану Матякіною Олесею Олександрівною Ткаченку Назару Сергійовичу та зареєстровану в реєстрі за №721, зобов`язання позивача надати пояснення щодо статусу відповідача та відкладення підготовчого засідання у справі на 04.11.2025.
Так, у поданому до суду відзиві на позовну заяву, відповідач просить суд витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Місік Олени Володимирівни належним чином засвідчену копію довіреності від 06.07.2023, видану Матякіною Олесею Олександрівною Ткаченку Назару Сергійовичу та зареєстровану в реєстрі за №721, оскільки безпосередньо Ткаченко Н.С. отримав обумовлений між сторонами товар замість позивача по зазначеній довіреності, і з метою підтвердження наявності повноважень на отримання такого товару від імені позивача, необхідним є витребування вказаної довіреності для її дослідження.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласність і відкритість судового процесу, змагальність сторін.
Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Захищене статтею 6 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) право на справедливий судовий розгляд передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх. Європейський суд з прав людини розглядає реалізацію принципу змагальності крізь призму забезпечення рівності прав учасників судового розгляду, тобто за цієї позиції сторони діють на одному рівні, під контролем відносно пасивного суду.
Звертаючись до усталеної практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 23.06.1993 у справі "Руіз-Матеос проти Іспанії").
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands, рішення від 27 жовтня 1993р., серія A, N274, с. 19, §33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23 жовтня 1996 р., Reports 1996-V, стор. 1567-68, §38).
Одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх та вимагати рівності щодо подання своїх доказів.
Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2021 у справі №912/2007/18.
Враховуючи вищевикладене, керуючись принципами господарського судочинства з урахуванням конвенційного права кожного на справедливий судовий розгляд, суд дійшов висновку про наявність підстав для витребування у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Місік Олени Володимирівни належним чином засвідчену копію довіреності від 06.07.2023, видану Матякіною Олесею Олександрівною Ткаченку Назару Сергійовичу та зареєстровану в реєстрі за №721.
27.10.2025 року на виконання протокольної ухвали Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Місік Олени Володимирівни надійшла належним чином засвідчена копія довіреності від 06.07.2023, видана Матякіною Олесею Олександрівною Ткаченку Назару Сергійовичу та зареєстрована в реєстрі за №721
04.11.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Фізичної особи-підприємця Матякіної Олесі Олександрівни надійшли додаткові пояснення, в яких позивач наголосив, що спірні правовідносини між сторонами виникли під час того, як відповідач мав статус фізичної-особи підприємця, а відтак спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, незалежно від того, що у подальшому вказаний статус особи був припинений.
У судовому засіданні 04.11.2025, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті на 16.12.2025.
Судове засідання, призначене на 16.12.2025, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 призначено судове засідання з розгляду справи по суті у справі на 22.01.2026.
У судовому засіданні 22.01.2026 представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив відмовити, тоді як позивач у судове засідання не з`явився, втім у поясненнях просив суд здійснювати розгляд справи без його участі.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відтак, враховуючи, що позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи та просив здійснювати розгляд даної справи за його відсутності, суд на місці постановив розгляд справи по суті проводити за його відсутності.
На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні.
У судовому засіданні 22.01.2026 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з матеріалів справи, між Фізичною особою-підприємцем Матякіною Олесею Олександрівною, як замовником, та Фізичною особою-підприємцем Кобзар Оленою Олегівною, як постачальником, була досягнута домовленість, згідно з якою відповідач зобов`язався поставити товар, а позивач, в свою чергу, його оплатити.
30.08.2023 року Фізичною особою-підприємцем Кобзар Оленою Олегівною було виставлено Фізичній особі-підприємцю Матякіній Олесі Олександрівні рахунок на оплату №870 від 30.08.2023 на оплату товару: «Квадрокоптер DJI Mavic 3T (CP.EN.00000415.01) new», у кількості 5 штук, на загальну суму 1267500,00 грн.
На виконання попередніх домовленостей, позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти у розмірі 1267500,00 грн, з призначенням платежу: «Оплата згідно рахунку номер 870 за квадрокоптери», та грошові кошти у розмірі 1267500,00 грн, з призначенням платежу: «Оплата згідно рахунку номер 868 за квадрокоптери», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією заключної виписки з рахунку позивача, що відкритий в АТ КБ «Приватбанк» за період з 23.09.2022 по 23.09.2023.
02.09.2023 року відповідачем було поставлено позивачу обумовлений товар, а саме: «Квадрокоптер DJI Mavic 3T (CP.EN.00000415.01) new», у кількості 5 штук, на загальну суму 1267500,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією видаткової накладної №870 від 02.09.2023, яка підписана сторонами без будь-яких зауважень та заперечень, при цьому зі сторони позивача видаткова накладна підписана представником за довіреністю №721 від 06.07.2023 Ткаченком Н.С.
04.09.2023 року ФОП Кобзар Оленою Олегівною було перераховано на користь ФОП Матякіної Олесі Олександрівни грошові кошти у розмірі 1267500,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції №14 від 04.09.2023, з призначенням платежу: «Повернення коштів за товар згідно рахунку №868 від 30 серпня 2023 р.».
13.12.2024 року позивач звернувся до відповідача з досудовою претензією №1 від 02.12.2024 за вих. №19, яку останній отримав 20.12.2024 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №6504904236942. У вказаній претензії, позивач просив відповідача у зв`язку з не поставкою обумовленого сторонами товару, повернути сплачені грошові кошти в сумі 2535000,00 грн.
Втім, відповідач вимоги вказаної претензії не задовольнив, як і не надав на неї відповіді, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Правочином, згідно частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення (негативне зобов`язання) певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Згідно з приписами частини першої статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України).
Приписами статті 206 Цивільного кодексу України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
На підтвердження існування зобов`язань відповідача з поставки товару, позивачем долучено до матеріалів справи заключну виписку за період з 23.09.2022 по 23.09.2023, видану відділенням "Одеське №44" АТ КБ "Приватбанк", відповідно до якої позивачем здійснено попередню оплату за товар на суму 2535000,00 грн (два платежі по 1267500,00 грн). Водночас, у виписці зазначено наступне: призначення платежів - «Оплата згідно рахунку номер 868 за квадрокоптери» та «Оплата згідно рахунку номер 870 за квадрокоптери».
У той же час, як зазначає відповідач і не заперечується позивачем, ФОП Кобзар О.О. було виставлено ФОП Матякіній О.О. лише рахунок на оплату №870 від 30.08.2023 на оплату товару: «Квадрокоптер DJI Mavic 3T (CP.EN.00000415.01) new», у кількості 5 штук, на загальну суму 1267500,00 грн.
Відтак, між сторонами має місце укладення договору поставки у спрощений спосіб, шляхом виставлення відповідачем рахунку №870 на оплату та його акцентування позивачем шляхом оплати.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).
Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За умовами частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
За приписами ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України).
Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.2023 року Фізичною особою-підприємцем Кобзар Оленою Олегівною було виставлено Фізичній особі-підприємцю Матякіній Олесі Олександрівні рахунок на оплату №870 від 30.08.2023 на оплату товару: «Квадрокоптер DJI Mavic 3T (CP.EN.00000415.01) new», у кількості 5 штук, на загальну суму 1267500,00 грн.
Позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти у розмірі 1267500,00 грн, з призначенням платежу: «Оплата згідно рахунку номер 870 за квадрокоптери», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією заключної виписки з рахунку позивача, що відкритий в АТ КБ «Приватбанк» за період з 23.09.2022 по 23.09.2023.
Позивач наголошує на тому, що відповідачем не було виконано зобов`язання щодо поставки товару та попередню оплату не повернуто.
У той же час, відповідачем долучено до справи видаткову накладну №870 від 02.09.2023 на загальну суму 1267500,00 грн, зі змісту якої вбачається, що ФОП Кобзар О.О. поставив ФОП Матякіній О.О. обумовлений товар, а саме: «Квадрокоптер DJI Mavic 3T (CP.EN.00000415.01) new», у кількості 5 штук, яка підписана сторонами без будь-яких зауважень та заперечень. При цьому, зі сторони позивача видаткова накладна підписана представником за довіреністю №721 від 06.07.2023 Ткаченком Н.С.
Згідно довіреності від 06.07.2023, виданої Матякіною Олесею Олександрівною Ткаченку Назару Сергійовичу та зареєстрованої в реєстрі за №721, належним чином завірена копія якої на вимогу суду надана приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік Оленою Володимирівною, Матякіна О.О. уповноважила Ткаченка Н.С. представляти її інтереси перед усіма третіми особами, у тому числі перед фізичними особами та юридичними особами приватного та публічного права, з питань отримання, оформлення, відвантаження будь-яких товарів за будь-якими договорами з постачальниками, з питань захисту її законних прав та інтересів, а також надала перелік прав з метою забезпечення повноважень Ткаченка Н.С.
У довіреності зазначено, що Ткаченку Н.С. надається право, окрім іншого, оформлювати та підписувати акти приймання-передачі, накладні за будь-якими договорами з постачальниками, отримувати товари, сплачувати всі необхідні податки, збори та витрати, розписуватись за позивача при отриманні товарів. Довіреність видана строком на один рік та дійсна до 06.07.2024.
Вказана довіреність підписана особисто позивачем - Матякіною О.О та приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В., а також скріплена печаткою приватного нотаріуса.
Судом враховано, правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 10.12.2020 р. у справі №910/14900/19, яка полягає у тому, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які відповідають вимогам закону, зокрема ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.
Матеріали справи містять належним чином оформлений первинний документ, а саме видаткову накладну №870 від 02.09.2023 на загальну суму 1267500,00 грн, яка підписана учасниками справи, зокрема, від позивача уповноваженою особою Ткаченком Н.С., який діяв на підставі довіреності від 06.07.2023р., виданої Матякіною О.О., а від відповідача Кобзар О.О.
Отже, зобов`язання щодо поставки товару (квадрокоптерів) на суму 1267500,00 грн відповідачем виконано, що підтверджується належними та допустимими доказами долученими до матеріалів справи.
У свою чергу, решта коштів, сплачених позивачем на користь відповідача у розмірі 1267500,00 грн, була повернута ФОП Кобзар Оленою Олегівною на рахунок ФОП Матякіної Олесі Олександрівни, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції №14 від 04.09.2023, оскільки рахунок №868 відповідачем не виставлявся, а кошти позивачем перераховані були помилково.
За наведеного, враховуючи встановлені вище обставини у даній справі, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог Фізичної особи-підприємця Матякіної Олесі Олександрівни до Фізичної особи-підприємця Кобзар Олени Олегівни про стягнення 2535000,00 грн за непоставку товару по договору укладеному у спрощений спосіб, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Позивач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували його позовні вимоги.
При цьому, посилання позивача, викладені у письмових поясненнях, з приводу того, що йому не було відомо про факт отримання товару, і вказана інформація стала відома ФОП Матякіній О.О. лише після ознайомлення з відзивом, суд оцінує критично, оскільки видаткова накладна №870 від 02.09.2023, наявна у матеріалах справи, підписана уповноваженим представником позивача Ткаченком Н.С., що діяв на підставі довіреності від 06.07.2023, виданою та підписаною Матякіною О.О., яка відповідно уповноважила Ткаченка Н.С. представляти її інтереси перед усіма третіми особами, у тому числі перед фізичними особами та юридичними особами приватного та публічного права, з питань отримання, оформлення, відвантаження будь-яких товарів за будь-якими договорами з постачальниками.
Водночас, доказів, які б спростовували поставку товару відповідно до видаткової накладної №870 від 02.09.2023 позивачем до суду не надано.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
Суд також зважає, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №924/1351/20(924/214/22).
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статями 13, 73, 74, 76-80, 129, 202, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

У задоволені позову Фізичної особи-підприємця Матякіної Олесі Олександрівни до Фізичної особи-підприємця Кобзар Олени Олегівни про стягнення 2535000,00 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 08.04.2026.

Суддя	Т.В. Васильченко