Справа № 295/15521/25
Провадження по справі №2/276/380/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2026 року селище Хорошів
Хорошівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Збаражського А.М., за участю 
секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів, –
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, яка була нарахована за період з 02.2018 по 10.2024, загальний розмір якої становить 200157,02 гривень, що утворилась на підставі виконавчого листа №2-1342/11, виданого 23.03.2011 на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира у справі №2-1342/11 від 03.01.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі всіх видів заробітку ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29.11.2010 до повноліття дитини.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він з 27.05.2006 по 07.06.2011 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6 . Після розірвання шлюбу з позивача на користь відповідача на підставі рішення суду стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини. На підставі вказаного судового рішення було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Згідно відомостей з відділу ДВС заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання сина становить 113691,93 грн та 86465,09 грн штрафу. Позивач вважає безпідставним нарахування зазначеного боргу, оскільки його син проживав разом з ним за однією адресою, де вони зареєстровані.
Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 09.12.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. 
12.01.2026 судом направлено справу за підсудністю до Хорошівського районного суду Житомирської області.
12.02.2026 Хорошівським районним судом Житомирської області вказану судову справу прийнято до провадження судді Збаражського А.М. та призначено підготовче судове засідання.
02.03.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_2 заперечує проти задоволення позову, оскільки син ОСОБА_6 проживав разом з нею, а докази на підтвердження постійного проживання дитини з батьком – відсутні. Водночас, відповідач не заперечила ту обставину, що позивач проводив дозвілля разом з сином та брав участь у його вихованні. Також зазначила, що сам факт реєстрації сина за місцем проживання батька не впливає на аліменти, оскільки дитина там не проживала. Окрім того, відповідач просила застосувати до позовних вимог строк позовної давності, у зв`язку з його пропуском.
Ухвалою суду від 02.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові. Також зазначив, що останні 5-6 років син ОСОБА_6 переважну кількість днів проживав разом з ним за місцем реєстрації, він забезпечував його виховання та утримання. Разом з ними проживала ОСОБА_7 , з якою позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Остання більше приділяла часу для його виховання та забезпечення. Водночас ОСОБА_1 повідомив, що він в період з 2016 по 2022 роки постійно проживав у Бельгії та приїжджав додому 1 раз на 3 місяці на термін 1-2 тижні. З початком повномасштабної війни у 2022 році син ОСОБА_6 та ОСОБА_7 поїхали до Німеччини, де перебували близько 3-4 місяці, а він в цей час залишився в Україні. Після цього, син з ОСОБА_7 повернулись додому та проживали разом з ним. У серпні 2024 року позивач був мобілізований до Збройних Сил України, де проходив військову службу до травня 2025 року.
Відповідач під час судового розгляду частково визнала позовні вимоги, а саме за період 2023-2024 років. Окрім доводів, що викладені у відзиві на позов, зазначила, що в 2018 році син фактично проживав разом з нею, навчався в школі до 9 класу. Водночас, періодично ОСОБА_5 жив з батьком (2 місяці з нею, 2 місяці з ОСОБА_1 . З початком війни син на кілька місяців виїхав до Німеччини. З лютого 2023 року переїхав до позивача, де проживав до вересня 2023 року. Коли дитина проживала у батька, то відповідач займалась вихованням, лікуванням та забезпеченням сина. З вересня 2023 син почав проживати разом зі своєю дівчиною ОСОБА_8 за іншою адресою.
Дослідивши докази та з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
За змістом ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
27.05.2006 між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 було зареєстровано шлюб, внаслідок чого ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_10 . Зазначене підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.сп. 13).
Згідно свідоцтва про народження від 26.12.2014 (видане повторно) ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.сп. 14).
Відповідно до витягу з актового запису про шлюб, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26.05.2011 (а.сп.68-69).
31.01.2015 між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, внаслідок чого ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_12 , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб та паспорта громадянина України (а.сп.80-82).
ОСОБА_6 з 11.07.2017 зареєстрований за адресою проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , про що свідчать довідка про реєстрацію місця проживання від 20.11.2020, витяг з реєстру територіальної громади від 28.04.2025 та довідка ПП «Управляюча компанія «Житлове експлуатаційне підприємство №1» (а.сп.10, 15, 22).
Згідно з копією свідоцтва про здобуття базової середньої освіти серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 закінчив у 2022 році Житомирську ЗОШ І-ІІІ ступенів №33 (а.сп.107). Крім цього, ОСОБА_6 з 01.09.2022 по 20.06.2025 навчався у Професійному коледжі технічних інновацій м. Житомира, про що свідчить довідка з навчального закладу та копія диплома (а.сп.118,120).
23.03.2011 Богунським районним судом м.Житомира видано виконавчий лист №2-1342/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі всіх видів заробітку ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29.11.2010 до повноліття дитини. На підставі даного виконавчого листа головним державним виконавцем Богунського відділу ДВС відкрито виконавче провадження (а.сп.26).
24.04.2025 старшим державним виконавцем Богунського відділу ДВС у м. Житомирі прийнято постанову, якою накладено на ОСОБА_1 штраф на користь стягувача у розмірі 86465,09 гривень, у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів (а.сп. 192).
Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по виконавчому провадженню №50584294 з примусового виконання в.л. №2-1342/11, станом на 30.09.2025 борг по аліментах становить 113691,93 гривень та 86465,09 гривень штрафу згідно п. 14 ст. 71 Закону України «про виконавче провадження». Разом заборгованість становить 200157,02 гривень (а.сп.17-18).
Копією розписки ОСОБА_2 від 06.02.2018 підтверджується факт сплати у грудні 2017 року аліментів у розмірі 3200,00 грн на утримання ОСОБА_13 (а.сп.121). 
Відповідно до відомостей, наданих військовою частиною НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 30.03.2025 не отримував дохід у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, а з 26.05.2025 військовослужбовця переведено до Житомирського інституту ім.. С.П. Корольова (а.сп. 133-134). 
Згідно зі звітом про здійснені відрахування та виплати Військовою частиною НОМЕР_2 від 04.07.2025, утримана сума із заробітної плати на погашення боргу за період квітень-травень 2025 склала 23141,09 гривень.
Відповіддю на запит до Податкової служби підтверджено отримання позивачем доходу з липня 2023 року по квітень 2025 року (а.сп.126-131).
Допитаний як свідок ОСОБА_6 надав суду показання, відповідно до яких в більшій мірі його вихованням та утриманням займалась мама, а батько допомагав в цьому. До того часу, як йому виповнилось 16 років, він навчався в школі та постійно проживав разом з відповідачем в АДРЕСА_2 , однак був зареєстрований за іншою адресою – місцем проживання батька. З початком війни переїхав до батька, де проживав приблизно 1-2 місяці, після чого виїхав до Німеччини разом з ОСОБА_14 . Приблизно в середині літа повернувся в Україну за місцем проживання батька. Однак, з 01.09.2022 повернувся до матері та проживав з нею на період навчання. З лютого 2023 року переїхав жити до батька. На початку осені 2024 року почав жити окремо від батьків. Коли проживав разом з батьком, то його утриманням та вихованням спільно займались як батько, так і мама.
Свідок ОСОБА_15 суду повідомив, що ОСОБА_6 проживав разом зі своєю матір`ю за її адресою до закінчення 9 класу. ОСОБА_5 міг залишатись на канікулах разом з батьком за його адресою. З початком війни ОСОБА_5 виїхав за межі України, а коли повернувся, то продовжив проживати з батьком. З 2024 ОСОБА_6 почав проживати окремо від батьків – разом з дівчиною. Вихованням та утриманням займались обоє батьків, однак, коли ОСОБА_5 проживав з ОСОБА_1 , то саме останній з ним більше займався.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що проживає разом з ОСОБА_1 як подружжя. Зазначила, що під час проживання ОСОБА_5 з мамою позивач проводив дозвілля з сином, допомагав утримувати його, передавав кошти. 13.11.2021 ОСОБА_16 переїхав жити до батька, проте постійно не проживав: періодично в мами та батька. 08.03.2022 вона разом з сином ОСОБА_15 та ОСОБА_17 виїхали за кордон, де були 3 місяці, після чого повернулися до них додому. Вона з позивачем займались утриманням, вихованням та лікуванням ОСОБА_5 . Його мати надавала певні кошти для дитини. Були дні, коли ОСОБА_5 приходив до мами для допомоги. 
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з частиною другою статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Вказана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.
Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати заборгованості зі сплати аліментів, яка була нарахована за період з 02.2018 по 10.2024, загальний розмір якої становить 200157,02 гривень, утворилась на підставі виконавчого листа №2-1342/11.
Позивач посилається як на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та припинення стягнення аліментів, те, що його син ОСОБА_6 з 2018 року по день досягнення повноліття постійно проживав разом з ним та перебував на його утриманні.
Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В судовому засіданні встановлено, що з лютого 2023 року ОСОБА_6 почав постійно проживати з батьком – ОСОБА_1 , який займався його утриманням та вихованням. Вказана обставина визнається відповідачем та підтверджується показами самої дитини, наданими в судовому засіданні.
Саме з цього часу почали існувати обставини, які мають істотне значення для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами.
З викладеного слідує, що з лютого 2023 року по жовтень 2024 року існувала обставина, тобто фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина постійно не проживала, і ці обставини впливають на припинення сплати ОСОБА_1 періодичних платежів (аліментів) на утримання сина та, відповідно, надають йому право на звільнення від них.
Стосовно доводів позивача про те, що його син проживав з батьком з 2018 року, то суд вважає їх непідтвердженими достатніми доказами, водночас, вказана обставина заперечується ОСОБА_6 . Окрім цього суд зауважує, що періодичне нетривале проживання дитини у батьків по черзі та їх спільна участь у матеріальному забезпеченні та вихованні сина не свідчить про зміну місця постійного проживання цієї дитини та її утримання лише за рахунок батька в зазначений період. Відтак, вказані обставини не є істотними для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами. 
Матеріалами справи підтверджується, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягувались аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі всіх видів заробітку ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, в період з лютого 2018 року по жовтень 2024 року.
Визначаючи суму заборгованості, від сплати якої звільняється позивач, суд зазначає, що відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця, станом на 31.10.2024 (день досягнення повноліття ОСОБА_6 ) розмір заборгованості по виконавчому провадженню №50584294 з примусового виконання в.л. №2-1342/11 зі сплати аліментів становив 172930,18 гривень та 86465,09 гривень штрафу згідно ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 30.09.2025 заборгованість становила 200157,02 гривень.
З урахуванням проведених судом розрахунків на основі довідки-розрахунку державного виконавця, сума заборгованості за період з лютого 2023 року по жовтень 2024 року, від якої слід звільнити позивача, становить 48113,00 гривень. В цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.
Щодо звільнення заборгованості по сплаті штрафу суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі закон № 1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VIII передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
Відповідно до частини другої статті 63 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно зі ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 14.12.2021 у справі № 2610/27695/2012, наголошено, що скарга на постанову державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки така постанова не є постановою про накладення штрафу в розумінні ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», яка підлягає оскарженню до суду в порядку, визначеному ч. 2 ст. 74 цього Закону, тобто в порядку адміністративного судочинства.
З огляду на зазначене позовні вимоги про звільнення від штрафу стосуються оскарження дій державного виконавця щодо накладення штрафу, проте останній до участі у справі залучений не був та вимог про скасування постанови державного виконавця про накладення на позивача штрафу у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів позивачем не заявлено.
У зв`язку з цим правові підстави для звільнення позивача від сплати зазначеного штрафу відсутні.
З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст. 2, 12,13,76-79, 81, 82, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 352, 354 ЦПК України, -
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів задовольнити частково.
Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, яка була нарахована за період з лютого 2023 року по жовтень 2024 року, у розмірі 48113,00 (сорок вісім тисяч сто тринадцять) гривень, що утворилась у зв`язку з виконанням виконавчого листа №2-1342/11, виданого 23.03.2011 на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира у справі №2-1342/11 від 03.01.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі всіх видів заробітку ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29.11.2010 до повноліття дитини.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя А.М.Збаражський