Справа № 643/11769/25
Провадження № 2-а/643/22/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026   м. Харків
Салтівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Олійника О.О.,
за участю секретаря судового засідання Новакової Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа – інспектор 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області старший лейтенант Буренко Олег Михайлович про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності; скасувати постанову серії ЕНА № 3311565 від 21 жовтня 2024 року, а справу закрити. 
Позов обгрунтований таким. 
Позивач зазначав про те, що автівка FORD FOCUS JT9627 яку розтаможив ОСОБА_2 була передана Благодійному фонду"Сімейне вогнище назавжди" згідно тимчасового реєстраційного талона НОМЕР_1 , а технічний паспорт, що надає право керування даним ТЗ, був переданий ОСОБА_1 .
Звертає увагу суду на те, що даний транспортний засіб призначено для передачі бійцю ЗСУ для виконання бойових завдань. За таких обставин вважає, що в діях посадової особи як склала Постанову від 21.10.2024 вбачається перешкоджання своєчасному отриманню ТЗ та виконанню бойових завдань .
З тексту постанови вбачається, що фіксація приладом ТРУ КАМ проводилася не в автоматичному режимі. Відповідно, при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному Законом "Про Національну поліцію", (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 Закону "Про Національну поліцію". Крім того, контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак " 5.70"), вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.
Звертає увагу суду, що фіксація правопорушення здійснювалась при ручному розміщенні як лазерним вимірювачем Tru Cam LTI 20/20 Т08742С , так і бодікамерою 470736. Інформація про автоматичну фототехніку та відеотехніку була відсутня.
Посадова особа, яка складала постанову про накладення адміністративного стягнення, не надала детальних роз`яснень ОСОБА_1 прав, а саме, про ознайомлення з відеофіксацією правопорушення з всіх носіїв інформації: системи "Радар", ТЗ ТруКам, бодікамери, стаціонарної камери автомобіля з бортовим номером 1071, а також не було роз`яснення його права на участь адвоката при винесенні постанови та порядку ознайомлення з нею.
ОСОБА_1 також не було пред`явлено сертифікат повірки даних технічних засобів, наявність пломб та їх належним чином зафіксовані номери. Тобто, у працівників дорожньої поліції була можливість маніпулювання із визначенням швидкості руху керованого мною ТЗ. Технічними характеристиками на ТруКам зазначено, що при вимірюванні швидкості в ручному не автоматичному режимі пристрій може давати значні похибки.
Позивач не згодний з зазначеним у постанові моментом про значне перевищення дозволеної швидкості руху ТЗ. Як він вже зазначав, його транспортний засіб рухався останнім в колоні з трьох автівок. Таким чином, оскільки вся колона пересувалась з однією швидкістю, логічно було б зупинити першу автівку в колоні, а не останню.
На підставі викладеного просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності та скасувати постанову серії ЕНА № 3311565 від 21 жовтня 2024 року, а справу закрити.
Копія ухвали Салтівського районного суду міста Харкова від 18.07.2025 року, була отримана особисто позивачем ОСОБА_1 06.08.2025 року.
11.08.2025 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на оскарження постанови серія ЕНА № 3311565 від 21.10.2024 ОСОБА_1 зазначив, що про порушення свого права він дізнався 13.03.2025. До зазначених правовідносин застосовуються загальна позовна давність строком у три роки.
Ухвалою суду від 05.09.2025 позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строків звернення до адміністративного суду. Позовну заяву повернуто позивачу.
Не погодившись з ухвало суду від 05.09.2025, позивач подав апеляційну скаргу.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Салтівського районного суду міста Харкова від 05.09.2025 року скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа – інспектор 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області старший лейтенант Буренко Олег Михайлович про скасування постанови, направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
17.12.2025 року було відкрито провадження. 
31.12..2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, який обгрунтованим наступним. 
Під час несення служби 24.10.2024 року в Полтавській області, Полтавського р-ну, м. Решетилівка, 306 км автодороги Київ-Харків-Довжанський, екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС008425) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій транспортного засобу FORD FOCUS, номерний знак НОМЕР_2 . рухався зі швидкістю 81 (вісімдесят один) км/год., при цьому перевищи встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 31 (тридцяці один) км/год, а також керував транспортним засобом будучи особою позбавленою права керування транспортними засобами, чим порушив п. 12.4 ПДР України, ст. 15 Закону України «Про дорожній рух».
Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме: порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, інспектором було прийнято рішення про зупинку транспортного засобу.
Після чого було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію". Інспектор підійшов до водія та пояснив суть правопорушення. Після цього попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 (а) ПДР України. Водій виконав законну вимогу та надав запитувані документи для перевірки.
Після чого, перевіривши особу позивача по базах МВС та по відкритій системі «Єдиний реєстр судових рішень», було встановлено, що він є особою позбавленою права керування усіма видами транспортних засобів строком на один рік постановою Фрунзенського районного суду' м. Харкова.
Позивача було ознайомлено із усіма правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, про що стоїть відповідна відмітка у постанові.
У зв`язку з виявленими порушеннями ПДР України та за результатом розгляду справи винесено постанову за ч. 1 ст. 122 та ч. 4 ст. 126 КУпАП (об`єднано згідно ст. 36 КУпАП). До постанови в якості доказу долучено фото та відео, відзняті за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС008425), на якому зафіксовано швидкість транспортного засобу, максимальну допустиму швидкість, місце вчинення правопорушення та відео з бодікамери поліцейського по факту спілкування з гр. Оттєвим та розгляд справи відносно нього.
Щодо застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС008425), то на думку відповідача він був використаний поліцейським правомірно на підставі чинного законодавства. Цей прилад є повіреним та сертифікованим. 
Крім того, чинне нормативно-правове регулювання дозволяє використовувати лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 з рук поліцейського. 
У судовому засіданні позвач підтримав свої позовні вимоги та надав відповідні пояснення. 
Представник відповідачів до суду не з`явився, просив суд проводити розгляд справи за її відсутності. 
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов наступного висновку. 
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначенні положеннями Закону України Про дорожній рух.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Положеннями статті 16 Закону України Про дорожній рух визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють ПДР України.
Згідно з пунктом 1.1. ПДР ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.
На виконання пункту 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР).
Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.
Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.
Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУпАП.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені зокрема ч. 2 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію). Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.
Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі - ПДР України).
Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Зі змісту спірної постанови слідує, що в Полтавській області, Полтавського р-ну, м. Решетилівка, 306 км автодороги Київ-Харків-Довжанський, екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС008425) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій транспортного засобу FORD FOCUS, номерний знак НОМЕР_2 . рухався зі швидкістю 81 (вісімдесят один) км/год., при цьому перевищи встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 31 (тридцяці один) км/год, а також керував транспортним засобом будучи особою позбавленою права керування транспортними засобами, чим порушив п. 12.4 ПДР України, ст. 15 Закону України «Про дорожній рух».
Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме: порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, інспектором було прийнято рішення про зупинку транспортного засобу.
Крім того, після зупинки транспортного засобу поліцейським було виявлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом будучи особою позбавленою права керування транспортними засобами, чим порушив п. 12.4 ПДР України, ст. 15 Закону України «Про дорожній рух».
Відповідно до матеріалів справи прилад ТЗ TRUCAM LTI20/20 ТС0008425 поліцейський тримав у руках під час вимірювання швидкості руху автомобіля під керуванням позивача. 
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України № 580-VIII від 02 липня 2015 року «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно із ст. 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу; вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; проникнення до житла чи іншого володіння особи; перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису; перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; поліцейське піклування.
Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:
1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.
Водночас, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
З матеріалів справи вбачається, що вимірювач ТЗ TRUCAM LTI20/20 ТС008425 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.
З огляду на викладене, лазерний вимірювач швидкості ТЗ TRUCAM LTI20/20 ТС008425 зареєстрований в державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а прилад ТЗ TRUCAM LTI20/20 ТС008425 пройшов випробування відповідності, сертифікат якого був чинний станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення та даний прилад може використовуватися в ручному режимі.
Отже, за технічними характеристиками, лазерний вимірювач швидкості ТЗ TRUCAM LTI20/20 ТС008425 здійснює вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному режимі, а тому його дані можливо розцінювати як доказ у справі.
Таким чином, доводи позивача про те, що вимірювання швидкості руху було здійснено приладом TruCam, який знаходився в руках працівника поліції, а не був встановлений стаціонарно, судом не приймаються, оскільки, як зазначалось в наведених вище нормах, лазерний вимірювач ТЗ TRUCAM LTI20/20 ТС008425 відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, а крім основного, ручного режиму, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано, що тримання поліцейським в руках ТЗ TRUCAM LTI20/20 ТС008425 призвело до неправильного встановлення швидкості руху транспортного засобу позивача.
Суд також не погоджується із доводами позивача про те, що він не був позбавлений прав керування, позаяк на момент зупинки транспортного засобу позивач був позбавлений право керування транспортними засобами відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.08.2021 року, яке набрало законної сили. Матеріали справи не містять доказів того, що на момент зупинки автомобіля позивача 21.10.2024 року він отримав нове посвідчення водія, яке б надавало йому право керування транспортними засобами. 
Суд також не бере до уваги твердження позивача про те, що була порушена процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення з огляду на таке. 
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.
Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частинами першою статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, ч. 4 ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.
Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 в справі №752/15787/16-а.
Крім того, суд вважає, що під час розгляду справу про адміністративне правопорушення позивачем не доведено порушення його прав, оскільки він скористався своїм правом подавати докази, заявляти клопотання та на правову допомогу під час свого звернення з цим позовом до суду з приводу оскарження на його погляд незаконної постанови поліцейського. 
Позивач також не зазначив, які саме додатки не були долучені до постанови та як відсутність таких додатків на місці винесення постанови могли вплинути на правильність винесення постанови.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. 
Керуючись ст. ст. 2, 72, 77, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа – інспектор 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області старший лейтенант Буренко Олег Михайлович про скасування постанови та закриття провадження - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду у встановленому порядку протягом 10 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивач: ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 . 
Відповідач: Департамент патрульної поліції 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3
Відповідач: Інспектор роти № 1 взводу № 1 батальйону управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Буренко Олег Михайлович, 37950, Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Розсошенці, вул. Кременчуцька, 2В.

Суддя - О.О. Олійник