ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

06 березня 2026 року	Справа №160/25553/25 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеси О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему “Електронний суд” надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач, ВЧ Військової частини НОМЕР_1 ), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за час перебування у відпустці в період з 15.08.2024 до 18.09.2024, з 19.10.2024 до 21.11.2024 та на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я в період з 19.12.2024 до 31.12.2024 та з 03.01.2025 до 31.01.2025;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за час перебування у відпустці в період з 15.08.2024 до 18.09.2024, з 19.10.2024 до 21.11.2024 та на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я в період з 19.12.2024 до 31.12.2024 та з 03.01.2025 до 31.01.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07 серпня 2024 року позивач отримав вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої щічної ділянки, перелом тіла нижньої щелепи зліва під час виконання бойового завдання внаслідок ворожого авіаційного обстрілу поблизу населеного пункту Кореневе Курської області російської федерації. За результатами двох ВЛК від 18.09.2025 та від 21.11.2024, поранення, яке отримав позивач 07.08.2024, кваліфіковано як тяжке. У зв`язку із отриманням тяжкого поранення він перебував у відпустці в період з 15.08.2024 до 18.09.2024, з 19.10.2024 до 21.11.2024 та на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я в період з 19.12.2024 до 31.12.2024 та з 03.01.2025 до 31.01.2025. Проте, у зазначені періоди йому не виплатили додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022. У відповідь на адвокатський запит відповідач повідомив, що позивачу виплачено лише додаткову винагороду за участь у бойових діях за період з 07.08.2024 по 14.08.2024 та за період з 19.09.2024 до 18.10.2024. Тоді як, відповідно до нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, відповідач був зобов`язаний сплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, у зв`язку із тяжким пораненням за час перебування у відпустці в період з 15.08.2024 до 18.09.2024 , в період з 19.12.2024 до 21.11.2024 та на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я в період з 19.12.2024 до 31.12.2024 та з 03.01.2025 до 31.01.2025. Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
Позовна заява не відповідала вимогам ст.161 КАС України, тому ухвалою суду від 12.09.2025 року була залишена без руху, з наданням строку для усунення недоліків. На виконання ухвали суду позивач виправив вказані недоліки, згідно заяви від 25.09.2025р. вх.№50885/25, в якій просить поновити строк звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2025 р. поновлено позивачу строк звернення до суду, відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
05.11.2025 року до суду від відповідача засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з позовною заявою, вважаючи її необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що додаткова винагорода за зазначений у позовній заяві період, підтверджений відповідною медичною документацією, належним чином нарахована та виплачена позивачу відповідно до карток особового рахунку позивача. Отже у Військової частини НОМЕР_1 відсутня заборгованість перед ОСОБА_1 з виплати додаткової винагороди за підтверджені періоди його стаціонарного лікування за тяжкі травми, які були у встановленому порядку надані на адресу військової частини. На підтвердження наведених відомостей до відзиву додано картки особового рахунку на позивача. На підставі вищевикладеного, відповідач вважає що будь-якої вини чи протиправних дій з боку Військової частини НОМЕР_1 стосовно позивача допущено не було, а позовні вимоги не ґрунтується на Законі і не підлягають задоволенню.
20 листопада 2025 року до суду через систему "Електронний суд" надійшло клопотання позивача про витребування у відповідача додаткових доказів у справі, а також відповідь на відзив, в якій зазначає про невідповідність аргументів відповідача обставинам справи. Зауважив, що довідкою ВЛК від 18.09.2024 №7921 підтверджується той факт, що 07.08.2024 року він отримав саме тяжке поранення, тому просив долучити зазначену довідку ВЛК до матеріалів справи. Підтвердження факту отримання позивачем 07.08.2024 року, на думку позивача, спростовує доводи відповідача
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 року клопотання позивача про витребування доказів по справі задоволено та витребувано від Військової частини НОМЕР_1 додаткові докази у справі, зупинено провадження у справі до надання витребуваних судом доказів.
17.12.2025 року до суду від відповідача засобами поштового зв`язку надійшло клопотання про долучення доказів на виконання вимог ухвали суду від 24.11.2025 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 року витребувано від Військової частини НОМЕР_1 докази направлення позивачу наданого до суду відзиву від 05.11.2025 року та клопотання про долучення доказів від 17.12.2025 року. Продовжено строк зупинення провадження у справі до надання учасниками справи витребуваних судом доказів.
22.12.2025 року судом зареєстроване клопотання представника позивача про витребування доказів, а саме належним чином засвідчену копію наказу про перебування ОСОБА_1 у відпустці (для лікування) в період з 19.10.2024 до 21.11.2024.
12.01.2026 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про долучення додаткових доказів у справі.
Ухвалою суду від 14.01.2026 року поновлено провадження у справі №160/25553/25.
Також, ухвалою суду від 14.01.2026 року клопотання представника ОСОБА_1 про витребування доказів у справі №160/25553/25 задоволено, витребувано від Військової частини НОМЕР_2 чином засвідчену копію наказу про перебування ОСОБА_1 у відпустці (для лікування) в період з 19.10.2024 до 21.11.2024 та зупинено провадження у справі до надання витребуваних судом доказів.
16.02.2025 року до суду від відповідача засобами поштового зв`язку надійшло клопотання про долучення доказів на виконання вимог ухвали суду від 14.01.2026 року.
Ухвалою суду від 06.03.2026 року провадження у справі поновлено.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 , дата видачі 16.03.2016 року, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій.
07 серпня 2024 року під час виконання бойового завдання внаслідок ворожого авіаційного обстрілу поблизу населеного пункту Кореневе Курської області позивач отримав травму (поранення) при проходженні військової служби, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини, в районі проведення бойових дій на території Курської області російської федерації.
В період з 09.08.2025 до 14.08.2024 позивач проходив стаціонарне лікування внаслідок отриманої травми, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого відділення ЩЛХ №27765.
За вказаний період з 09.08.2025 до 14.08.2024 додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, позивачу було нараховано та виплачено в повному обсязі у вересні 2024 року, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. 
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_4 від 14.08.2024 року, 14.08.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пройшов медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_4 14 серпня 2024 року. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання: Z54.0 Стан після репозиції та фіксації перелому тіла нижньої щелепи зліва за допомогою назубних ших Тігерштедта з міжщелепною гумовою тягою (08.08.2014) після отриманого вогнепального осколкового сліпого поранення обличчя (07.08.2024) з тимчасовим порушенням функцій. Згідно наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 поранення кваліфікується як легке. Поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Потребує відпустки для лікування після поранення на 30 (тридцять) календарних днів.
Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 про обставини травми від 16.08.2024 № 1650-р позивач 07 серпня 2024 року отримав травму (поранення), діагноз: вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої щічної ділянки, перелом тіла нижньої щелепи зліва. За обставин: 07 серпня 2024 року під час виконання бойового завдання внаслідок ворожого авіаційного обстрілу поблизу населеного пункту Кореневе Курської області отримав травму (поранення) при проходженні військової служби, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини, в районі проведення бойових дій на території Курської області російської федерації, перебуваючи в засобах індивідуального захисту, не перебуваючи в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, не пов`язане з вчиненням адміністративного чи кримінального правопорушення, не є наслідком навмисного спричинення собі тілесного ушкодження (самокаліцтва).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.08.2024 року №232, капітан ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я у зв`язку з хворобою на 30 діб з 15 серпня по 13 вересня 2024 року.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_5 від 18.09.2024 року, 18.09.2024 позивач пройшов медичний огляд ВЛК у в/ч НОМЕР_5 , за результатами якого йому встановлений діагноз: Стан після МВТ (07.08.2024), вогнепального осколкового поранення середньої та нижньої зон обличчя ліворуч з вхідним отвором в лівій щочній ділянці з наявністю стороннього тіла (осколка) по ходу ранового каналу з вогнепальним переломом нижньої щелепи в ділянках тіла ліворуч та ментального відділу праворуч без зміщення уламків, вогнепальним переломом верхньої щелепи ліворуч за нижнім типом в ділянках задньої та латеральної стінок верехньощеленного синусу, у вигляді уповільнено консолідуючих переломів, комбінованої контрактури скронево-нижньощеленних суглобів з порушенням функції жування, ковтання, мовлення. Згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 року № 370 поранення тяжкого ступеню. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі статті 81 графи ІІІ Розлад хвороб потребує відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на 30 (тридцять) календарних днів.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.09.2024 року №269, капітан ОСОБА_1 перебував у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою 30 діб за станом здоров`я з 19 вересня по 18 жовтня 2024 року.
За вказаний період із 19.09.2024 до 18.10.2024 додаткову винагороду за час лікування, передбачену Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, позивачу було нараховано та виплачено в повному обсязі у грудні 2024 року, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.10.2024 року №299 капітан ОСОБА_1 вважається таким, що прибув і приступив до виконання обов`язків з відпустки для лікування у зв`язку з хворобою, з 19.10.2024 року зарахований на відповідні види котлового забезпечення.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_5 від 21.11.2024 року, позивач 21 листопада 2024 року знову пройшов медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_5 , за результатами якої йому встановлений діагноз: Т90. Наслідки вибухової травми (07.08.2024 р.), ЗЧМТ, струс головного мозку у вигляді цефалгічного, церебрастенічного синдромів; вогнепального осколкового поранення середньої та нижньої зон обличчя ліворуч з вхідним отвором в лівій щічній ділянці з наявністю стороннього тіла (осколка) по ходу ранового капалу з вогнепальним переломом нижньої шелепи в ділянках тіла ліворуч та ментального відділу праворуч без змішення уламків, вогнепальним переломом верхньої щелепи ліворуч за нижнім типом в ділянках задньої та латеральної стінок верехньощелепного синусу, у вигляді консолідованих переломів, зміцнілих післяопераційних рубців, без порушення функцій. Згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 року № 70 поранення тяжкого ступеню. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
У зв`язку із погіршенням стану здоров`я, позивач в період з 19.12.2024 до 31.12.2024 та з 03.01.2025 до 31.01.2025 проходив стаціонарне лікування, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 6658 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 19.12.2024 року по 31.12.2025 року в неврологічному відділенні КНП СОР "СОСДРЗН". Повний діагноз: Енцефалопатія II (два) змішаного генезу (посттравматичного, судинного) з лікворо-динамічними порушеннями, вестибулопатією, стійкими цефалгіями. Супутні захворювання: Посткомоційний розлад. Скарги на головні болі, запаморочення, виражену втому, оніміння рук та ніг, порушення сну, болі в спині. Лікар логопед (23.12.2024) встановив діагноз: рухи нижньої щелепи обмежені, спостерігається порушення темпоритмічної сторони мовлення, неправильно сформовано мовленнєвий видих. Рухи нижньої щелепи обмежені. Заїкання середнього ступеня. Психотерапевт (23.12.2024) вказав діагноз: посткомоційний розлад.
Згідно з даними виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 16 від 31.01.2025 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 03.01.2025 року по 31.01.2025 року в КЗ СОР "ОКСЛ". Надійшов за направленням ВЧ та амбулаторного психіатра. Скарги тривожність, перепади настрою, погіршення сну, уваги, пам`яті. Позивачу встановлено діагноз: F43.1 Стійкий посттравматичний стресовий розлад, тривожно-депресивний варіант з помірно вираженою емоційною лабільністю та агрипнією. Супутній діагноз: F07.2 Постконтузійний розлад з легким когнітивним зниженням з легкими характерологічними змінами особистості.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_6 від 04.03.2025 року №2025-0304-0900, позивач 04.03.2025 пройшов медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_6 , за результатами якої йому встановлений діагноз: (Y36.9; T90.2; T90.5) наслідки перенесених повторних ВТ: (26.04.2023, 07.08.2024), ЗЧМТ, струсу головного мозку (26.04.2023): термічного опіку II А-Б ступеня обличчя, шиї, обох кистей та гомілок (Б=10%), лікованого етапними хірургічними обробками, (07.08.2024): вогнепального осколкового сліпого поранення обличчя з вхідним отвором в лівій щічній ділянці, вогнепальним переломом стінок лівої гайморової пазухи, вогнепальним переломом обох щелеп без зміщення у вигляді післятравматичної енцефалопатії І стадії з розсіяною дрібновогнишевою симптоматикою, цефалгічним, астено-невротичним синдромами при незначному порушенні; функції зміцнілих рубців, з больовим синдромом при незначному порушенні функції. Згідно наказу МОЗ від 04.07.2007 №370 – травма легка. Травма, ТАК, пов`язана з Захистом Батьківщини. (F072) Наслідки посткомоційного синдрому (07.08.2024) у вигляді помірно вираженого тривожно-депресивного розладу з легким когнітивним зниженням, характеріологічними змінами особистості та інсомнією. Захворювання, ТАК, пов`язане з Захистом Батьківщини. (G54.4) Хронічна вертеброгенна люмбалгія, нестійка ремісія. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.
Отже за результатами двох ВЛК від 14.08.2024 року та від 04.03.2025 року поранення, яке отримав позивач 07.08.2024, кваліфіковано як легке, а за результатами двох ВЛК від 18.09.2025 та від 21.11.2024 поранення, яке отримав позивач 07.08.2024, кваліфіковано як тяжке.
Позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката, який в свою чергу подав адвокатський запит від 27.06.2025 року щодо нарахованих та виплачених ОСОБА_1 сум грошового забезпечення за період із 07.08.2024 по день подання запиту.
У відповідь на адвокатський запит відповідач надав лист без номеру та дати, в якому повідомив, що:
- згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 04.09.2024 року №4902 ОСОБА_1 було нараховано винагороду на участь у бойових діях (із розрахунку 100 тис. грн.) за період з 07.08.2024 року – 14.08.2024 року у розмірі 25806,45 грн. (кошти виплачені на картковий рахунок у вересні 2024 року);
- згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 19.09.2024 року №7762 ОСОБА_1 було нараховано винагороду на участь у бойових діях (із розрахунку 100 тис. грн.) за період з 19.09.2024 року – 18.10.2024 року у розмірі 98 064,52 грн. (кошти виплачені на картковий рахунок у грудні 2024 року). 
Наведені відповідачем обставини, зазначені у листі наданому на адвокатський запит, також підтверджуються поясненнями щодо нарахування додаткової грошової винагороди ОСОБА_1 за період з 01.07.2024 по 01.03.2025 року, які надійшли до суду 17.12.2025 року та в яких, зокрема зазначено:
- згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 04.09.2024 року №4902 ОСОБА_1 було нараховано винагороду на участь у бойових діях (із розрахунку 100 тис. грн.) за період з 07.08.2024 року – 14.08.2024 року у розмірі 25806,45 грн. (кошти виплачені на картковий рахунок – 30.09. 2024 року);
- згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 04.12.2024 року №7762 ОСОБА_1 було нараховано винагороду на участь у бойових діях (із розрахунку 100 тис. грн.) за період з 19.09.2024 року – 18.10.2024 року у розмірі 98 064,52 грн. (кошти виплачені на картковий рахунок у грудні 2024 року). 
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за час перебування у відпустці в період з 15.08.2024 до 18.09.2024, з 19.10.2024 до 21.11.2024 та на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я в період з 19.12.2024 до 31.12.2024 та з 03.01.2025 до 31.01.2025, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 17 Конституції України, серед іншого, передбачено, що Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).
Приписами частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ст.2 Закону № 2011-ХІІ ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Частиною 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до п.п.2-4 ст.9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно із статтею 9-2 Закону №2011-ХІІ на період дії воєнного стану (особливого періоду):
а) військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України;
б) військовослужбовцям виплачується винагорода за знищене (захоплене) озброєння та військову, бойову (спеціальну, спеціалізовану) техніку противника у розмірах від чотирьох до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений Наказом Міноборони від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260).
Відповідно до п. 2 Розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Згідно з п. 3 Розділу І Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до п.2 Розділу XXXIV Порядку № 260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах: 100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).
Пунктом 9 Розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:
командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;
керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Згідно з п.10 Розділу XXXIV Порядку № 260 накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Відповідно до п.11 Розділу XXXIV Порядку № 260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Пунктом 12 Розділу XXXIV Порядку № 260 визначено, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168) визначені додаткові види грошового забезпечення військовослужбовцям на час воєнного стану.
Згідно з п.1-2 Постанови № 168 відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З вищевикладених норм права випливає висновок, що у разі отримання військовослужбовцем у період дії воєнного стану поранення, яке пов`язане із захистом Батьківщини, у разі перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії – такі особи мають право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці та включаються до наказів про виплату такої додаткової винагороди.
Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 про обставини травми від 16.08.2024 № 1650-р позивач 07 серпня 2024 року отримав травму (поранення), діагноз: вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої щічної ділянки, перелом тіла нижньої щелепи зліва. За обставин: 07 серпня 2024 року під час виконання бойового завдання внаслідок ворожого авіаційного обстрілу поблизу населеного пункту Кореневе Курської області отримав травму (поранення) при проходженні військової служби, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини, в районі проведення бойових дій на території Курської області російської федерації, перебуваючи в засобах індивідуального захисту, не перебуваючи в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, не пов`язане з вчиненням адміністративного чи кримінального правопорушення, не є наслідком навмисного спричинення собі тілесного ушкодження (самокаліцтва).
В період з 09.08.2025 до 14.08.2024 позивач проходив стаціонарне лікування внаслідок отриманої травми, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого відділення ЩЛХ №27765.
За вказаний період з 09.08.2025 до 14.08.2024 додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, позивачу було нараховано та виплачено в повному обсязі у вересні 2024 року, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. 
Отже, відповідач на підставі наданих позивачем документів визнав, що поранення яке отримав позивач 07.08.2024, кваліфіковано як тяжке, оскільки нарахував та виплатив йому за період із 09.08.2025 до 14.08.2024 додаткову винагороду за час лікування, передбачену Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022.
Позивач у позовній заяві зазначає, що має право на додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за час перебування у відпустці в період з 15.08.2024 до 18.09.2024, з 19.10.2024 до 21.11.2024 та на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я в період з 19.12.2024 до 31.12.2024 та з 03.01.2025 до 31.01.2025. 
В свою чергу, відповідач вважає, що у Військової частини НОМЕР_1 відсутня заборгованість перед ОСОБА_1 з виплати додаткової винагороди за підтверджені періоди його лікування за тяжкі травми, які були у встановленому порядку надані на адресу військової частини. 
Наданими доказами відповідач підтвердив, що ОСОБА_1 було нараховано винагороду на участь у бойових діях (із розрахунку 100 тис. грн.) за період з 07.08.2024 року – 14.08.2024 року у розмірі 25806,45 грн. (кошти виплачені на картковий рахунок – 30.09.2024 року) та за період з 19.09.2024 року – 18.10.2024 року у розмірі 98 064,52 грн. (кошти виплачені на картковий рахунок у грудні 2024 року). 
Проте, зазначені відповідачем періоди, за які позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 (із розрахунку 100 тис. грн.) позивачем не оскаржуються, а тому не відносяться до спірних.
Отже, для вирішення цього спору суду необхідно встановити чи має позивач право на додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за час перебування у відпустці в період з 15.08.2024 до 18.09.2024, з 19.10.2024 до 21.11.2024 та на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я в період з 19.12.2024 до 31.12.2024 та з 03.01.2025 до 31.01.2025, яка не була нарахована та виплачена відповідачем.
Щодо періоду з 15.08.2024 до 18.09.2024, судом встановлено наступне.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_4 від 14.08.2024 року, 14.08.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пройшов медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_4 14 серпня 2024 року. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання: Z54.0 Стан після репозиції та фіксації перелому тіла нижньої щелепи зліва за допомогою назубних ших Тігерштедта з міжщелепною гумовою тягою (08.08.2014) після отриманого вогнепального осколкового сліпого поранення обличчя (07.08.2024) з тимчасовим порушенням функцій. Згідно наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 поранення кваліфікується як легке. Поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Потребує відпустки для лікування після поранення на 30 (тридцять) календарних днів.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.08.2024 року №232, капітан ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я у зв`язку з хворобою на 30 діб з 15 серпня по 13 вересня 2024 року та вважався таким, що вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою з 15.08.2024 року по 13.09.2024 року.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_5 від 18.09.2024 року, 18.09.2024 позивач пройшов медичний огляд ВЛК у в/ч НОМЕР_5 , за результатами якого йому встановлений діагноз: Стан після МВТ (07.08.2024), вогнепального осколкового поранення середньої та нижньої зон обличчя ліворуч з вхідним отвором в лівій щочній ділянці з наявністю стороннього тіла (осколка) по ходу ранового каналу з вогнепальним переломом нижньої щелепи в ділянках тіла ліворуч та ментального відділу праворуч без зміщення уламків, вогнепальним переломом верхньої щелепи ліворуч за нижнім типом в ділянках задньої та латеральної стінок верехньощеленного синусу, у вигляді уповільнено консолідуючих переломів, комбінованої контрактури скронево-нижньощеленних суглобів з порушенням функції жування, ковтання, мовлення. Згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 року № 370 поранення тяжкого ступеню. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі статті 81 графи ІІІ Розлад хвороб потребує відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на 30 (тридцять) календарних днів.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.09.2024 року №269, капітан ОСОБА_1 перебував у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою 30 діб за станом здоров`я з 19 вересня по 18 жовтня 2024 року.
За вказаний період із 19.09.2024 до 18.10.2024 додаткову винагороду за час лікування, передбачену Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, позивачу було нараховано та виплачено в повному обсязі у грудні 2024 року, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.
Отже за результатами ВЛК від 14.08.2024 року поранення, яке отримав позивач 07.08.2024, кваліфіковано як легке, а за результатами ВЛК від 18.09.2025 те ж саме поранення, яке позивач отримав 07.08.2024, кваліфіковано як тяжке.
При цьому, матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що ВЧ НОМЕР_1 на підставі наданих позивачем документів визнала, що поранення яке отримав позивач 07.08.2024, кваліфіковано як тяжке, оскільки нарахував та виплатив йому за періоди із 09.08.2025 до 14.08.2024, із 19.09.2024 до 18.10.2024 додаткову винагороду за час лікування та час перебування у відпустці для лікування, передбачену Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022.
Водночас, за період з 15.08.2024 року по 13.09.2024 року (30 календарних днів), який позивач перебував у відпустці за станом здоров`я у зв`язку з лікуванням в результаті поранення отриманого 07.08.2024, що також підтвердженно висновком ВЛК від 14.08.2024 року, додаткова винагорода, передбачена Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, позивачу нарахована та виплачена не була.
Наведені обставини свідчать про протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за час перебування у відпустці в період з 15.08.2024 по 13.09.2024 та наявність підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за час перебування у відпустці в період з 15.08.2024 по 13.09.2024.
Отже, доводи позивача за період з 15.08.2024 по 13.09.2024 знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими, а тому наявні підстави для їх задоволення.
Щодо періоду з 14.09.2024 року по 18.09.2024 року, за який позивач також просить нарахувати йому додаткову винагороду, у позові зазначено, що по 18.09.2024 року вказано з урахуванням проїзду додому, проте Порядком №260 визначено, що додаткова винагорода виплачується за весь час (періоди) перебування на лікуванні або у відпустці та включає лише час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, тоді як наведений Порядок не містить приписів про нарахування додаткової винагороди ще і за час на проїзд додому під час відпустки.
З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.08.2024 року №232, капітан ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я 30 діб з 15 серпня по 13 вересня 2024 року, позовні вимоги за період з 14.09.2024 року по 18.09.2024 року суд вважає необґрунтованими та безпідставними, а тому в задоволенні цих вимог слід відмовити.
Щодо періоду із 19.10.2024 до 21.11.2024, судом встановлено наступне.
У позовній заяві позивач зазначає, що в період із 19.10.2024 до 21.11.2024 він також перебував у відпустці для лікування, проте не надав жодних доказів на підтвердження зазначених обставин.
Водночас, з метою встановлення дійсних обставин справи, зокрема, щодо періоду із 19.10.2024 до 21.11.2024, судом неодноразово витребовувались у відповідача додаткові докази.
На виконання вимог суду, відповідач надав наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.10.2024 року №299, відповідно до якого капітан ОСОБА_1 вважається таким, що прибув і приступив до виконання обов`язків з відпустки для лікування у зв`язку з хворобою, з 19.10.2024 року зарахований на відповідні види котлового забезпечення.
У клопотанні про долучення доказів, яке надане до суду 16.02.2026 року, зазначено, що у Військової частини НОМЕР_1 наявний лише наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №299 від 19.10.2024 року, яким ОСОБА_1 визнано таким, що прибув з лікування та приступив до виконання службових обов`язків з 19.10.2024. Інші накази про перебування на лікуванні щодо капітана ОСОБА_1 за період з 19.10.2024 по 21.11.2024 року у ВЧ НОМЕР_1 – відсутні.
Слід зазначити, що позивачем не надано доказів того, що після закінчення його відпустки (18.10.2024 останній день відпустки) за період з 19 жовтня 2024 року по 21.11.2024 він знову проходив ВЛК, за висновками якого було б визнано, що він потребує відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на 30 (тридцять) календарних днів.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_5 від 21.11.2024 року, позивач лише 21 листопада 2024 року знову пройшов медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_5 , в якому констатовано, що згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 року № 70 поранення, яке він отримав 07.08.2024 року є тяжкого ступеню та пов`язане із захистом Батьківщини.
За наведених обставин, суд вважає недоведеними доводи позивача про перебування ОСОБА_1 в період із 19.10.2024 до 21.11.2024 у відпустці для лікування, а тому позовні вимоги за період із 19.10.2024 до 21.11.2024 суд вважає необґрунтованими та безпідставними та в задоволенні цих вимог слід відмовити.
Щодо періодів із 19.12.2024 до 31.12.2024 та з 03.01.2025 до 31.01.2025, судом встановлено наступне.
У позовній заяві позивач зазначає, що у зв`язку із погіршенням стану здоров`я після поранення позивач в період з 19.12.2024 до 31.12.2024 та з 03.01.2025 до 31.01.2025 проходив стаціонарне лікування саме у зв`язку із травмою, отриманою 07.08.2024, а тому вважає, що має право на додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за цей період.
З матеріалів справи встановлено, що зв`язку із погіршенням стану здоров`я, позивач в періоди з 19.12.2024 до 31.12.2024 та з 03.01.2025 до 31.01.2025 дійсно проходив стаціонарне лікування.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 6658 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 19.12.2024 року по 31.12.2025 року в неврологічному відділенні КНП СОР "СОСДРЗН". Повний діагноз: Енцефалопатія II (два) змішаного генезу (посттравматичного, судинного) з лікворо-динамічними порушеннями, вестибулопатією, стійкими цефалгіями. Супутні захворювання: Посткомоційний розлад. Скарги на головні болі, запаморочення, виражену втому, оніміння рук та ніг, порушення сну, болі в спині. Лікар логопед (23.12.2024) встановив діагноз: рухи нижньої щелепи обмежені, спостерігається порушення темпоритмічної сторони мовлення, неправильно сформовано мовленнєвий видих. Рухи нижньої щелепи обмежені. Заїкання середнього ступеня. Психотерапевт (23.12.2024) вказав діагноз: посткомоційний розлад.
Згідно з даними виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 16 від 31.01.2025 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 03.01.2025 року по 31.01.2025 року в КЗ СОР "ОКСЛ". Надійшов за направленням ВЧ та амбулаторного психіатра. Скарги тривожність, перепади настрою, погіршення сну, уваги, пам`яті. Позивачу встановлено діагноз: F43.1 Стійкий посттравматичний стресовий розлад, тривожно-депресивний варіант з помірно вираженою емоційною лабільністю та агрипнією. Супутній діагноз: F07.2 Постконтузійний розлад з легким когнітивним зниженням з легкими характерологічними змінами особистості.
Отже, з наданих позивачем виписок із медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що він перебував на стаціонарному лікуванні у період з 19.12.2024 до 31.12.2024 та з 03.01.2025 до 31.01.2025 у зв`язку з захворюваннями, а не у зв`язку пораненням пов`язаним із захистом Батьківщини.
Водночас, надані позивачем виписки із медичної карти стаціонарного хворого не містять жодної інформації про причинно-наслідковий зв`язок перебування його на стаціонарному лікуванні у зазначені періоди з пораненням, отриманим 07.08.2024 року.
При цьому, пунктом 12 Розділу XXXIV Порядку № 260 визначено, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Така довідка після поранення позивача була видана ВЧ НОМЕР_1 16.08.2024 року за №1650-р та на її підставі позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, за період стаціонарного лікування з 09.08.2025 до 14.08.2024, яке і проводилось у зв`язку з пораненням отриманим позивачем 07.08.2024 року. 
Як зазначалось вище, в силу приписів п.11 Розділу XXXIV Порядку № 260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.
Враховуючи те, що наданими позивачем доказами не підтверджено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у періоди з 19.12.2024 до 31.12.2024 та з 03.01.2025 до 31.01.2025 у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, суд вважає позовні вимоги за вказані періоди необґрунтованими та безпідставними, а тому в задоволенні цих вимог слід відмовити.
З огляду встановлені обставини справи та норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявні підстав для часткового задоволення позовних вимог за період 15.08.2024 по 13.09.2024.
Тоді як, в іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.
Інші доводи учасників справи не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України(далі-КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч. 1ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до ч. 1 і ч. 2 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведених обставин та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими врегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову та ним не було понесено додаткових витрат пов`язаних з розглядом цієї справи, підстави для розподілу судових витрат відсутні, таким чином розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за час перебування у відпустці в період з 15.08.2024 до 13.09.2024.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за час перебування у відпустці в період з 15.08.2024 до 13.09.2024.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено та підписано 06.03.2026 року.

Суддя О.М. Неклеса