Справа № 727/14626/25 
Провадження № 2-а/727/22/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2026 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі головуючого судді Терещенко О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дяченко Микола Михайлович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,- 
встановив:
Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Дяченко М.М., звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови, посилаючись на те, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову №400 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміні-стративне правопорушення на громадянина ОСОБА_1 та було ви-знано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, накла-дено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 гривень.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, громадянин ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним і перебуває на військовому обліку військовозобов`яза-них ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримавши УкрПоштою повістку №2657636 про ви-клик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 07.03.09:00, у вказаний час і дату до вказаного відділу не з`явився. Своїми протиправними, винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив вимоги п.1,3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підго-товку та мобілізацію», що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період, який розпочав діяти з 17.03.2014 року, після оприлюднення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» та який діє станом на момент складання протоколу, тобто ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Вважає, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відпові-дальності за вказане правопорушення є незаконною, та такою, що підлягає скасуванню.
Свою позицію мотивує тим, що 08.05.2025 року він надіслав на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 Клопотання про відкладення розгляду справи, яке було проігноровано відповідачем. Зазначив, що не погоджується з обставинами, викладеними у протоколі про адміні-стративне правопорушення, оскільки він не отримував повістку ані наручно, ані засо-бами поштового чи електронного зв`язку. Стверджує, що від уповноважених осіб Від-повідача щодо необхідності з`явитись до органу ІНФОРМАЦІЯ_3 також не надходило, в тому числі засобами телефонного зв`язку.
Зазначає, що ОСОБА_1 регулярно з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою уточнення облікових даних та подання заяви з відповід-ними документами на отримання відстрочки від мобілізації, оскільки не підлягає при-зову на військову службу під час мобілізації та має право на відстрочку від призову, оскільки виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років.
При цьому, відповідачем не надано оцінки жодним доказам, не повідомлено по-зивача про дату, місце та час розгляду матеріалів справи та не розкрито склад адміні-стративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
У зв`язку з викладеним просить визнати протиправною та скасувати постанову №400 від 10.05.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КпАП України, а провадження відносно ОСОБА_1 у справі про ад-міністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП – закрити.
Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача, адвокат Дяченко М.М., направив заяву, згідно якої не заперечував проти розгляду справи без його уча-сті. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом поряд-ку. 
Згідно з ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у су-довому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у су-дове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсут-ності потреби заслухати свідка чи експерта.
Ознайомившись з письмовими поясненнями сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адмі-ністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта влад-них повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та сво-боди визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльно-сті держави.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністратив-ного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інте-ресів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих орга-нів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково по-винна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчи-нення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Суд вважає за необхідне зазначити, що адміністративна відповідальність в Укра-їні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на кон-ституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпе-чити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозасто-совній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених та-кими обмеженнями.
Судом встановлено, що відповідно до копії постанови №400 за справою про ад-міністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адмі-ністративні правопорушення, позивач ОСОБА_1 , який є військовозо-бов`язаним і перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримавши УкрПоштою повістку №2657636 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 07.03.09:00, у вказаний час і дату до вказаного відділу не з`я-вився. Своїми протиправними, винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 -вич порушив вимоги п.1,3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мо-білізацію», що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період, який розпочав діяти з 17.03. 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України «Про часткову мобіліза-цію» та який діє станом на момент складання протоколу, тобто ОСОБА_1 скоїв ад-міністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Відповідно до ст.210-1 КпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 3 ст. 210-1 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати за-конодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
За змістом ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період - пе-ріод, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або до-ведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення во-єнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєн-ний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.
Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює право-ві основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організа-ції цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, ор-ганів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повнова-ження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобі-лізаційних заходів.
Відповідно Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” Кабі-нет Міністрів України затвердив Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміні-стративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обста-вин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення вико-нання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчинен-ню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання гро-мадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Зі змісту ст.247 КпАП України вбачається, що провадження в справі про адміні-стративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шіст-надцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяль-ність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притя-гається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (поса-дової особи) про накладення адміністративного стягнення, або не скасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністра-тивної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кіно-зйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягаєть-ся до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автома-тичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що ви-користовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (ві-деозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стан-дартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транс-портних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, про-токолом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправ-ність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо дока-зування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він до-веде, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскар-жуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністра-тивне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміні-стративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відпові-дальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про ад-міністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колек-тиву, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Проте, відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення сто-совно позивача не врахував вимоги даної статті щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи.
Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа дотри-малася вимог 280 КУпАП та при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача врахував вимоги щодо встановлення всіх обставин, які мали зна-чення для вирішення справи. Також, відповідачем не надано суду належних та допу-стимих доказів, якими б підтверджувалось належне сповіщення позивача щодо розгля-ду справи про притягнення останнього до адміністративної відповідальності.
Згідно ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші мате-ріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні до-даткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвока-та.
Відповідно до ст.279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення скла-ду колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розгля-дає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністра-тивної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх пра-ва і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопору-шення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, до-сліджуються докази і вирішуються клопотання.
Відповідач в порушення ч.2 ст.77 КАС України не надав суду доказів, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбувався від-повідно до вказаних вище вимог КпАП України.
Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідаль-ності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який вста-новлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рі-шення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прий-няття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати спра-ву на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що уповноваженою посадовою особою не в повній мірі були виконані вимоги ст.252 КпАП та не встановлено усіх обставин, які мають значення для пра-вильного вирішення справи. За таких обставин, суд приходить до переконання щодо недодержання процедури винесення оскаржуваної постанови про адміністративне пра-вопорушення, яка передбачена Законом, належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем не надано, у зв`язку з чим, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 5, 9, 72, 77, 80, 90, 94 242, 245, 246, 250, 255, 271, 286, 295 КАС України, -

ухвалив: 

Позовні вимоги  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дя-ченко Микола Михайлович, до ІНФОРМАЦІЯ_5 про визнання протиправною та скасування по-станови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову №400 від 10.05.2025 року про накладення адміністратив-ного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за ч.3 ст.210-1 КпАП України.
Закрити справу про притягнення  ОСОБА_1  до адміністратив-ної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КпАП України – у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_7 , що розташований в АДРЕСА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), на користь  ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі по-дання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили пі-сля повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного про-вадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеля-ційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні рішення в той же строк з дня отримання копії рі-шення. 

Суддя: О.Є.Терещенко