ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/928/26 Справа № 183/11593/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Березюк В.В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 березня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу захисника Супруна Павла Олексійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2025 року стосовно 
ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, депутата Піщанської сільської ради, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), 
за участю: 
прокурора       Мануйленка І. М.
особи, яка притягається до 
адміністративної відповідальності    ОСОБА_1 
захисника       Супруна П. О.
ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення. 
Постановою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2025 року визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 172-6 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.
Згідно з постановою суду першої інстанції,  ОСОБА_1 , депутат Піщанської сільської ради, будучи згідно з п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом декларування, а також відповідно до примітки до статті 172-6 КУпАП будучи суб`єктом правопорушення за цією статтею, у порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» подала завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2024 рік, які відрізняються від достовірних на суму 1 914 587,73 грн, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено частиною 4 статті 172-6 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_1 , депутат Піщанської сільської ради, будучи згідно з п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом декларування, а також відповідно до примітки до статті 172-6 КУпАП будучи суб`єктом правопорушення за цією статтею, у порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» подала завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, які відрізняються від достовірних на суму 1 775 482,61 грн, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено частиною 4 статті 172-6 КУпАП.
Короткий зміст клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження захисник наводить доводи поважності причин його пропуску, оскільки первинне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулося у межах встановленого строку на оскарження, яка була повернута апеляційним судом, а повторне подання її відбулося одразу після отримання 21 січня 2026 року копії відповідної постанови апеляційного суду від 12 січня 2026 року, без невиправданих затримок і зайвих зволікань, також було вжито усіх можливих та залежних заходів з метою усунення встановлених судом недоліків апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а у разі незгоди суду з цією позицією, то звільнити її від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю, обмежившись усним зауваженням.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість постанови суду, постановленої з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, допущенням хибного тлумачення обов`язкової суб`єктивної ознаки складу правопорушення — прямого умислу. Суд не встановив та не довів наявності в діях ОСОБА_1 прямого умислу на подання саме завідомо недостовірних відомостей, що є обов`язковою умовою притягнення до відповідальності за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП. Суд не спростував жодного аргументу захисту по суті. Суд проігнорував, що всі епізоди характеризуються однаковими ознаками: неточності мали технічний, неумисний характер, відповідні відомості були відкритими, публічними та доступними в державних реєстрах або банківських/податкових системах, жодна з неточностей не призвела до отримання будь-якої вигоди, після звернення НАЗК ОСОБА_1 добровільно у встановлені строки надала пояснення та підтверджуючі документи щодо кожного пункту допущених неточностей, подана уточнені декларації, що свідчить про те, що така поведінка є несумісною з умислом на приховування.
На думку захисника, невідповідними є висновки суду щодо загальної суми недостовірних відомостей, об`єднавши об`єкти нерухомості, соціальну виплату на поховання, банківські проценти, компенсаційні виплати, при цьому включено також залишки коштів, які не є доходом, а також оціночну вартість нерухомості, яка не відображає жодного реального руху активів чи зміни майнового стану. Отже створено штучну завищену суму, яка використовується виключно для подолання порогу адміністративної відповідальності, але жодним чином не корелює ані зі ступенем суспільно небезпеки діяння, ані з формою вини.
Крім того, суд не надав жодної оцінки доводам захисту, що протокол не складався в присутності ОСОБА_1 у відповідності до ст. 256 КУпАП, був вручений у вже готовому вигляді для формального підпису, їй не було роз`яснено права, гарантовані ст. 268 КУпАП, а наявність формального підпису у графах протоколу не може і не повинна ототожнюватися з фактичним виконанням посадовою особою обов`язку з їх реального роз`яснення. Пояснення у неї не відбиралися взагалі, що є грубим порушенням ст. 256 КУпАП, другий примірник протоколу був залишений ОСОБА_1 не підписаним, що унеможливлює визнання факту належного вручення протоколу. Вказані обставини могли бути підтверджені показаннями безпосередніх свідків події, про наявність яких суд був повідомлений, однак залишив це поза увагою.
Таким чином, суд всупереч ст. 280 КУпАП не з`ясував чи дотримано порядок притягнення особи до відповідальності, не перевірив допустимість протоколу як доказу, визнавши його належним без жодного мотивування.
На думку захисту, ці процесуальні порушення є істотними, оскільки позбавило ОСОБА_1 можливості реалізувати право на захист на стадії складання протоколу, що відповідно до усталеної практики ВС є безумовною підставою для визнання протоколу неналежним доказом та скасування постанови.
Крім того, суд допустив неповноту судового розгляду, оскільки не оцінив питання можливості звільнити особу від адміністративної відповідальності за малозначністю відповідно до ст. 22 КУпАП, при цьому встановив відсутність корисливої мети, визнав, що допущені неточності мали технічний характер, зумовлені неправильним тлумаченням норм законодавства, неуважністю та складністю електронного декларування, які були усунуті, жодних негативних наслідків судом не встановлено, шкоди не завдано.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
В судовому засіданні  ОСОБА_1  та її захисник підтримали клопотання про поновлення строку, апеляційну скаргу і з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, постанову суду скасувати та закрити провадження у справі, або звільнити її від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю, обмежившись усним зауваженням.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, зазначав про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за малозначністю на підставі ст. 22 КУпАП.
Мотиви апеляційного суду.
Апеляційний суд, перевіривши доводи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, з огляду на те, що первинна апеляційна скарга була подана в межах строку апеляційного оскарження, доходить висновку про їх обґрунтованість, вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений з поважних причин, у зв`язку з чим підлягає поновленню з метою забезпечення права ОСОБА_1 на апеляційне оскарження рішення суду.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи. 
Приймаючи рішення про доведення винуватості  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення докази, долучені до протоколів, якими підтверджується її винуватість, а саме: протоколами про адміністративне правопорушення, пов`язаних з корупцією; обґрунтованих висновків Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області від 24.09.2025 року № 41-01/78612-25; обґрунтованого висновку щодо виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією щодо ОСОБА_1 ; довідками № 705/25 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2024 рік та 2023 рік поданої ОСОБА_1 , депутатом Піщанської сільської ради Дніпропетровської області від 19.09.2025 року; поясненнями ОСОБА_1 . 
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису..., а також іншими документами.
Відповідальність за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП настає за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до примітки вказаної статті суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
За рішенням Піщанської сільської ради восьмого скликання № 1-1/VIII від 20.11.2020 ОСОБА_1 набула повноважень депутата Піщанської сільської ради восьмого скликання.
Згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі – Закон) суб`єкти, на яких поширюється дія цього Закону є народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови.
За вимогами ч. 1 ст. 45 Закону особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини 1 статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Таким чином, ОСОБА_1 , будучи депутатом Піщанської сільської ради, є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону відповідно до положень п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону.
З матеріалів провадження слідує, що 24.01.2024 ОСОБА_1 подано щорічну декларацію за 2023 рік, за результатами повної перевірки якої уповноваженою особою НАЗК встановлено, що при її складанні та поданні зазначено такі недостовірні відомості: у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» суб`єкт декларування не зазначив відомостей про належний йому на праві власності з 28.01.2022 об?єкт нежитлової нерухомості (підприємство торгівлі) загальною площею 127,2 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , який відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - ДРРП) державна реєстрація права власності суб?єкта декларування на вказаний об?єкт нежитлової нерухомості здійснена 28.01.2022 на підставі витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 11.08.2020 №ДП 101200811485 про готовність до експлуатації об?єкта, кошторисна вартість будівництва за проектом становить 831 990 гривень.
Суб?єкт декларування не зазначив відомостей про належний члену сім?ї (чоловікові) на праві власності житловий будинок загальною площею 98,1 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (на земельній ділянці з кадастровим номером 1223285500:04:001:0016).
Під час перевірки встановлено, що відповідно до відомостей ДРРП право власності члена сім?ї (чоловіка) на вказаний житловий будинок зареєстроване 13.02.2019 на підставі декларації про готовність до експлуатації об?єкта від 05.12.2018 № Д 181183392474, реєстраційний номер об?єкта - 1767160012232.
За інформацією Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, мінімальна вартість вищезазначеного житлового будинку (з урахуванням земельної компоненти) станом на 13.02.2019 могла становити 800 000 гривень.
У розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації суб?єкт декларування не зазначив про власний дохід, отриманий ним від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у вигляді нарахованих процентів за вкладним (депозитним) рахунком «Скарбничка» у розмірі 54,59 грн., що підтверджується відомостями рахунку НОМЕР_1 .
У розділі 12 «Грошові активи» декларації суб?єкт декларування не зазначив відомостей про власні грошові активи у вигляді коштів, розміщених на банківських рахунках станом на 31.12.2023, відкритих в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у загальному розмірі 143 438,02 грн., що підтверджується відомостями банку.
Отже, за результатами повної перевірки декларації щодо з?ясування достовірності задекларованих відомостей встановлено, що суб?єкт декларування при поданні декларації вказав відомості, що не відповідають дійсності на загальну суму 1 775 482,61 грн., чим не дотримав вимог пп. 2, 7, 8 ч. 1 ст. 46 Закону.
26.03.2025 ОСОБА_1 подано щорічну декларацію за 2024 рік, за результатами повної перевірки якої уповноваженою особою НАЗК встановлено, що при її складанні та поданні зазначено такі недостовірні відомості: у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» суб`єкт декларування не зазначив відомостей про належний йому на праві власності з 28.01.2022 вищевказаний об?єкт нежитлової нерухомості (підприємство торгівлі) загальною площею 127,2 м2, кошторисна вартість будівництва за проектом становить 831 990 гривень, а також про належний члену сім?ї (чоловікові) на праві власності вищевказаний житловий будинок загальною площею 98,1 м2, мінімальна вартість якого станом на 13.02.2019 могла становити 800 000 гривень (за інформацією Київського науково-дослідного інституту судових експертиз).
У розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації суб?єкт декларування не зазначив відомостей про власний дохід, отриманий ним від АТ ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ у вигляді інших доходів (ознака доходу 127) у розмірі 429,41 грн., що підтверджується відомостями Державного реєстру фізичних осіб-платників податків. Також не зазначив відомостей про власний дохід, отриманий ним від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у вигляді нарахованих процентів за вкладним (депозитним) рахунком «Скарбничка» у розмірі 466,05 грн., що підтверджується відомостями банку.
Суб?єкт декларування не зазначив відомостей про власний дохід, отриманий ним 16.10.2024 від Пенсійного фонду України у вигляді разової виплати коштів (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 Про затвердження Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках) у розмірі 12 659,52 грн. на рахунок, відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується відомостями банку.
У розділі 12 «Грошові активи» декларації суб?єкт декларування не зазначив відомостей про власні грошові активи у вигляді коштів, розміщених на банківських рахунках станом на 31.12.2024, відкритих в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у загальному розмірі 269 042,75 грн., що підтверджується відомостями банку.
Таким чином, суб?єкт декларування зазначив відомості, які відрізняються від достовірних на суму 1 914 587,73 грн, чим не дотримав вимоги п. п. 2, 7, 8 ст. 46 Закону.
Твердження захисту про відсутність умислу на внесення недостовірних відомостей у декларацію чи приховування інформації та наявність підстав для закриття провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення є неспроможними, виходячи з наступного.
За вимогами п. п. 2, 7, 8 ч. 1 ст. 46 Закону у декларації зазначаються відомості про:
- об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право;
- отримані доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, аліменти, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки, а також соціальні виплати та субсидії у разі виплати їх у грошовій формі та інші доходи;
Закон визначає додаткові умови, за яких у декларації зазначаються відомості про подарунки та виключення про відображення доходів у вигляді коштів, одержаних як відшкодування або покриття витрат на службове відрядження відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 Закону.
- наявні у суб`єкта декларування або членів його сім`ї грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках або які зберігаються у банку, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, поворотна фінансова допомога, надана третім особам, та кошти, які не сплачені третіми особами і строк сплати яких настав відповідно до умов правочину або рішення суду, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах. Відомості щодо грошових активів включають дані про вид, розмір та валюту активу, а також найменування та код Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України установи, в якій відкриті відповідні рахунки або до якої зроблені відповідні внески. Не підлягають декларуванню наявні грошові активи (у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, поворотна фінансова допомога, надана третім особам, та кошти, які не сплачені третіми особами і строк сплати яких настав відповідно до умов правочину або рішення суду) та активи у дорогоцінних (банківських) металах, якщо сукупна вартість всіх грошових активів не перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.
Відповідно до пунктів 3, 4, 5 р. II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 23.07.2021 № 449/21 (чинного на момент подання декларації), суб`єкт декларування до початку заповнення декларації повинен підтвердити ознайомлення із цим Порядком шляхом проставлення відповідної відмітки. Після заповнення усіх необхідних розділів декларації суб`єкту декларування надається можливість перевірити повноту та достовірність зазначеної ним інформації. Перед підписанням декларації суб`єкт декларування підтверджує повноту та достовірність даних, вказаних у ній, ознайомлення з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей шляхом проставлення відповідної відмітки. Суб`єкт декларування підписує декларацію шляхом накладання на неї особистого кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису відповідно до вимог законодавства.
Таким чином, ОСОБА_1 на початку заповнення декларації ознайомилась із зазначеним Порядком, про що проставила відповідну відмітку, а також після заповнення всіх її розділів мала можливість перевірити повноту та достовірність зазначеної нею інформації та проставила відповідну позначку про підтвердження правильності даних, після чого подала цю декларацію шляхом накладення електронного цифрового підпису, що підтверджується наявною в матеріалах справи послідовністю дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які вчинила ОСОБА_1 .
Крім того, в кінці перед підписанням декларації особистим кваліфікованим електронним підписом ОСОБА_1 як суб`єкт декларування, здійснює підтвердження ознайомлення з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей шляхом проставлення відповідної відмітки в документі. Отже остання була обізнана щодо наслідків за подання недостовірних відомостей у декларації, що свідчить про її свідоме неподання достовірних відомостей.
Апеляційний суд також зауважує і на тому, що функціонал Реєстру декларацій НАЗК надає можливість отримати відомості, необхідні для належного заповнення відповідної декларації. Також на сайті НАЗК містяться детальні письмові роз`яснення, розроблена “База знань” та містяться відеороз`яснення щодо заповнення декларацій.
Таким чином, ОСОБА_1 , маючи можливість отримати повну інформацію, яку необхідно вносити до декларації, та, знаючи про наявність такої інформації, не вжила заходів щодо отримання її у актуальному стані та допустила подання завідомо недостовірних відомостей у декларації, чим вчинила інкриміноване їй адміністративне правопорушення.
Згідно з ч. 4 ст. 45 Закону (у редакції, чинній на час подання декларації) упродовж 30 днів після подання декларації суб?єкт декларування має право подати виправлену декларацію. Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 45 Закону у разі самостійного виявлення суб?єктом декларування у декларації недостовірних відомостей після спливу терміну для подання виправленої декларації, передбаченого абзацом першим цієї частини, але до початку проведення Національним агентством повної перевірки цієї декларації, суб`єкт декларування може звернутися до Національного агентства з листом з поясненням причин, що призвели до внесення недостовірних відомостей та неподання виправленої декларації у зазначений термін, додавши підтвердні документи. Подані суб`єктом декларування таким чином відомості мають бути розглянуті Національним агентством під час повної перевірки цієї декларації.
Водночас, ОСОБА_1 при поданні декларації підтвердила достовірність вказаних відомостей, при цьому правом подати виправлену декларацію не скористалася.
Таким чином, за результатами повної перевірки декларацій за 2023 рік та 2024 рік встановлено, що зазначені суб`єктом декларування у декларації за 2023 рік відомості відрізняються від достовірних на загальну суму 1 775 482,61 грн, у декларації за 2024 рік відрізняються від достовірних на загальну суму 1 914 587,73 грн, що становить розмір від 150 до 750 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
При визначенні наявності підстав для притягнення суб?єкта декларування до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності стосовно майна або іншого об?єкта декларування, що має вартість, слід керуватись терміном «прожитковий мінімум для працездатної особи» у розмірі, який діяв станом на 24.01.2024 та 26.03.2025 (на дату подання відповідної декларації). 
Відповідно до Законів України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на дату подання відповідних декларацій становив 3 028 гривень. 
Таким чином, суб?єкт декларування зазначив відомості, які відрізняються від достовірних, на суму від 100 до 750 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації за 2023 рік, на загальну суму 1 775 482,61 грн. а декларації за 2024 рік на загальну суму 1 914 587,73 грн.
Вищевикладене свідчить про наявність у діях суб?єкта декларування адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП. 
Неспроможними є доводи захисника, що суд проігнорував, що всі неточності мали технічний, неумисний характер, через неуважність, що не призвело до отримання будь-якої вигоди, а поведінка ОСОБА_1 є несумісною з умислом на приховування. Оскільки, будучи суб`єктом декларування, маючи можливість отримати відомості, необхідні для належного заповнення відповідної декларації, доступ до детальних письмових роз`яснень на сайті НАЗК, відеороз`яснень щодо заповнення декларацій, будучи попередженою про відповідальність за подання недостовірних відомостей, ОСОБА_1 не вжила відповідних заходів та допустила подання завідомо недостовірних відомостей у декларації. 
Відповідно до конституційного принципу, втіленого в частині 2 стаття 68 Конституції України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані та такими, що спростовується матеріалами справи, твердження захисника про невідповідність висновків суду щодо загальної суми недостовірних відомостей та штучне створення її завищеної суми.
Неспроможними також є доводи захисника про порушення уповноваженої особою при складанні протоколів про адміністративне правопорушення вимог ст. 256 КУпАП та їх вручення ОСОБА_1 , не роз`яснення їй прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Жодних доказів в підтвердження цих доводів стороною захисту не надано, ОСОБА_1 підписані протоколи про адміністративне правопорушення, остання внесла до них свої пояснення та зауваження, засвідчила своїм підписом також отримання нею другого примірника протоколу.
Апеляційний суд вважає неаргументованими доводи захисника про можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП.
За положеннями ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Малозначність, як ознака адміністративного правопорушення, характеризується певним ступенем суспільної небезпечності, але таким, що не потребує застосування заходів адміністративного впливу. Законодавство не містить переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Згадана норма не передбачає обов`язковості звільнення від адміністративної відповідальності за всі малозначні правопорушення, а передбачає тільки право прийняти таке рішення.
Таким чином, можливість застосування звільнення від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення відноситься до дискреційних повноважень судді.
Водночас, враховуючи обставини даного адміністративного правопорушення, наявність двох епізодів порушення вимог фінансового контролю, де ОСОБА_1 , будучи депутатом сільської ради та суб`єктом декларування, в порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», при цьому маючи можливість отримати відомості, необхідні для належного заповнення відповідної декларації, не вжила відповідних заходів та двічі допустила подання завідомо недостовірних відомостей у декларації (за 2023 та 2024 рік), сума яких перевищує понад 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тому її дії в даному випадку не можуть бути визнані як малозначні в розумінні ст. 22 КУпАП.
Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника Супруна Павла Олексійовича задовольнити та поновити йому строк апеляційного оскарження постанови Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника Супруна Павла Олексійовича залишити без задоволення.
Постанову Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_1  у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя          О. П. Піскун