ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року 
м. Черкаси

Справа № 694/2492/22		
Провадження № 22-ц/821/507/26		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.,

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Військово-патріотичний центр «Шампань», ОСОБА_2 ,
треті особи: Військова частина НОМЕР_1 , Черкаська обласна військова адміністрація,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Пропадущого Андрія Володимировича на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Військово-патріотичний центр «Шампань», ОСОБА_2 , треті особи: військова частина НОМЕР_1 , Черкаська обласна військова адміністрація, про визнання права власності на рухоме майно, 

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Військово-патріотичний центр «Шампань», ОСОБА_2 , треті особи: військова частина НОМЕР_1 , Черкаська обласна військова адміністрація, про визнання права власності.
23.01.2023 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
10.12.2025 представники відповідачів в судовому засіданні заявили клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в кримінальному провадженні № 12016250200000091 від 03.03.2016 за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст.190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. ч. 1, 2 ст. 366 КК України, яке розглядається Шполянським районним судом Черкаської області.
Клопотання мотивоване тим, що обставини, які розглядаються та встановлюються в кримінальному провадженні, стосуються тих самих подій, про які йдеться у справі № 694/2492/22, зокрема зазначається, що позивач ОСОБА_1 є одним із засновників ТОВ «Військово-патріотичний центр «Шампань», майно, щодо якого ставить питання позивач, є власністю Товариства, інші учасники якого – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , виходячи з обставин кримінального провадження, використовуючи завідомо підроблені біржові угоди здійснили реєстрацію транспортних засобів військового призначення (бронетехніка) та незаконно отримали право власності на чуже майно, яке у подальшому зняли з обліку та продали.
Зазначили, що ОСОБА_1 є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні та заявив цивільний позов в порядку ст. 128 КПК України до зазначених осіб, предметом якого є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного продажу майна, яке є предметом спору й у цивільній справі № 694/2492/22.
Звернули увагу, що серед інших питань, які порушуються у кримінальному провадженні та у цивільному позові ОСОБА_1 , поданому в кримінальному провадженні, з`ясовуються питання приналежності спірного майна, законності його набуття та відчуження, встановлення наявності або відсутності вини осіб, які виступають обвинуваченими в кримінальній та одночасно відповідачами в обох справах.
Крім того, вказали, що усі документи, які стосуються підстав набуття та вибуття спірного рухомого майна знаходяться в матеріалах кримінального провадження, яке на цей час зупинено ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області (справа № 694/1528/21) у зв`язку з перебуванням ОСОБА_4 у складі ЗСУ.
Таким чином, вказують, що ОСОБА_1 заявлено на даний час два різних позови – про стягнення матеріальної та моральної шкоди, та про визнання права власності на рухоме майно, об`єктами речового права в яких є одне і те саме майно, а запропоновані позивачем способи відновлення прав є різними.
Виходячи з викладеного, вважають, що існує пряма необхідність в зупиненні провадження у цивільній справі № 694/2492/22 до набрання законної сили рішенням у справі № 694/1528/21.
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2025 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Військово-патріотичний центр «Шампань», ОСОБА_2 , треті особи: військова частина НОМЕР_1 , Черкаська обласна військова адміністрація, про визнання права власності на рухоме майно до набрання законної сили судовим рішенням в кримінальному провадженні № 12016250200000091 від 03.03.2016 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. ч. 1, 2 ст. 366 КК України, яке розглядається Шполянським районним судом Черкаської області.
Ухвала мотивована тим, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, є необхідність зупинити провадження у цій справі до набрання законної сили рішення в кримінальному провадженні № 12016250200000091 від 03.03.2016 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. ч. 1, 2 ст. 366 КК України, яке розглядається Шполянським районним судом Черкаської області, оскільки обставини, які будуть встановлені мають преюдиційне значення для цивільної справи.
Не погоджуючись із ухвалою суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Пропадущий А. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2025 року про зупинення провадження та направити справу для продовження розгляду.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції при винесенні рішення не повно розглянув всі обставини справи та виніс його з порушенням норм процесуального права.
Зазначає, що суд першої інстанції зупинив провадження в цивільній справі посилаючись на те, що не можливо розглянути цивільну справу до розгляд кримінальної справи, разом з тим, позивачем основними доказами в цивільній справі надано: первинні документи на купівлю-продаж спірної техніки; договори купівлі-продажу рухомого майна з ОСОБА_1 на користь відповідача, які він не підписував, висновки почеркознавчої експертизи з яких вбачається, що ОСОБА_1 не підписував договори купівлі-продажу на відчуження майна, рішення Господарського суду Черкаської області від 30.07.2021 по справі № 712/15237/19, яким встановлені обставини, що мають значення для справи та мають преюдиційне значення, висновок експерта № 2404/18-1 за результатами проведення судово-економічної експертизи та інші. 
Таким чином, скаржник вважає, що матеріали справи мають достатньо доказів, які мають значення для розгляду спору.
Крім того, звернув увагу, що судом першої інстанції не вказано, які саме обставини не дають можливості розглянути цивільну справу без розгляду кримінальної справи.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Пунктом 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, щодо зупинення провадження у справі.
Частиною 2 ст. 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах, зокрема 14 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.
Зупинення провадження у справі – це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, які перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства-до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справ; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Отже, підставою для зупинення провадження у праві є не тільки наявність іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а неможливість розгляду такої до вирішення іншої справи.
Тобто, між двома справами повинен існувати взаємозв`язок суть якого полягає в тому, що факти, встановлені в одній справі (яка розглядається), будуть мати преюдиційне значення у іншій справі (провадження у якій зупинено).
У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2025 року, справа № 199/9720/22 зазначено, що метою зупинення провадження у справі згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можна з`ясувати та встановити у цьому провадженні, але які мають для нього значення. Об`єктивна неможливість розгляду однієї справи до вирішення іншої полягає в тому, що у рішенні в іншій справі суд встановлює обставини, які впливають на збирання й оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинене, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення.
Як неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо.
Така правова позиція сформульована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 серпня 2023 року у справі № 990/24/23 (провадження № 11-100заі23).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) вказано, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Предметом доказування у даній справі № 694/2492/22 є визнання права власності на рухоме майно за ОСОБА_1 , а саме: 
-Машину БРДМ-2, 2014 року випуску, заводський № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , марка двигуна ГАЗ-53, об`єм двигуна 4250 см. куб, маса машини 7000 кг, реєстраційний номер НОМЕР_4 ; 
-Машину БРДМ-2, 2014 року випуску, заводський № НОМЕР_5 , двигун № НОМЕР_6 , марка двигуна Д-245, об`єм двигуна 4750 см. куб, маса машини 7000 кг, реєстраційний номер НОМЕР_7 ; 
-Всюдихід БТР-60, 2014 року випуску, заводський № НОМЕР_8 , двигун № НОМЕР_9 , об`єм двигуна 11150 см. куб., маса машини 9900 кг, реєстраційний номер НОМЕР_10 ; 
-Всюдихід БТР-60, 2014 року випуску, заводський № НОМЕР_11 , двигун № НОМЕР_12 , об`єм двигуна 11150 см. куб., маса машини 9900 кг, реєстраційний номер НОМЕР_13 ; 
-Всюдихід БТР-60, 2014 року випуску, заводський № НОМЕР_14 , двигун № НОМЕР_15 , об`єм двигуна 11150 см. куб., маса машини 9900 кг, реєстраційний номер НОМЕР_16 ; 
-Всюдихід БТР-60, 2015 року випуску, заводський № НОМЕР_17 , двигун № НОМЕР_18 , об`єм двигуна 3480 см. куб, маса машини 9900 кг., реєстраційний номер НОМЕР_19 ; 
-БАЗ-6944, 2015 року випуску, заводський № НОМЕР_20 , номер двигуна НОМЕР_21 , реєстраційний номер НОМЕР_22 . 
-БАЗ-6944, 2015 року випуску, заводський № НОМЕР_23 , номер двигуна НОМЕР_24 , реєстраційний номер НОМЕР_25 .
Позов  ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що на відповідній правовій підставі набув спірне рухоме майно.
Проте в червні 2019 року під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 12016250200000091 за ознаками кримінального правопорушення, що передбачено ч. 4 ст. 190 КК України йому як потерпілому стало відомо про те, що товарною біржою агропромислового комплексу центральних областей України було посвідчено ряд правочинів – договорів купівлі-продажу запасних частин бувших у використанні, що нібито були укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Військово-патріотичний центр «Шампань».
В подальшому, використовуючи вказані правочини, відповідач ТОВ «Військово-патріотичний центр «Шампань» забрав собі спірну техніку та здійснив її державну реєстрацію в державній інспекції сільськогосподарської техніки в Черкаській області, що діяла на той час, зареєструвавши право власності за собою, а також від свого імені здійснив реалізацію плаваючого колісного шасі БАЗ 6944 ОСОБА_2 .
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач як на підставу звернення посилається на ст. 328 ЦК України, яка регламентує підстави набуття права власності та на ст. 392 ЦК України – визнання права власності.
Водночас позивачем в позовній заяві зазначено перелік документів, які ним додаються в підтвердження заявлених позовних вимог.
Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що на розгляді Шполянського районного суду Черкаської області перебуває кримінальна справа в кримінальному провадженні № 12016250200000091 від 03.03.2016 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. ч. 1, 2 ст. 366 КК України (справа № 694/1528/21).
У вказаному кримінальному провадженні, ОСОБА_1 є потерпілим та заявив цивільний позов в порядку ст. 128 КПК України до зазначених осіб, предметом якого є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного продажу майна. Просив стягнути з підозрюваних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 1 834 502 грн та завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.
Подаючи цивільний позов у кримінальному провадженні, ОСОБА_1 посилався, зокрема на ст. 1166 ЦК України, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду та ст. 1177 ЦК України, якою передбачено відшкодування (компенсація) шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення.
Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 22.09.2022 провадження у справі № 694/1528/21 зупинено у зв`язку перебуванням ОСОБА_4 у складі ЗСУ.
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції не врахував тривалість перебування даної цивільної справи на розгляді суду (29.12.2022), що вищевказані справи мають різний суб`єктний склад, різні за підставами та правовими наслідками вимоги, а також те, що встановлення обставин, які входять у предмет доказування, є можливим у цивільній справі і не залежить від вироку суду щодо підозрюваних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2019 року, справа № 662/397/15-ц зазначено, що наявність кримінального правопорушення не впливає на договірні правовідносини, не спростовує їх існування та не припиняє їх.
Матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Військово-патріотичний центр «Шампань», ОСОБА_2 , треті особи: військова частина НОМЕР_1 , Черкаська обласна військова адміністрація, про визнання права власності дозволяють у повній мірі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Крім того, межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до порушення розумних строків розгляду справи.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлює право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Колегія суддів вважає, що представниками відповідачів не доведена об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, крім цього, у такому випадку зупинення провадження призведе до затягування строків розгляду справи і є процесуально недоцільним, оскільки об`єктивних обставин, які унеможливлюють розгляд цієї цивільної справи, не було встановлено.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні № 12016250200000091 від 03.03.2016 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. ч. 1, 2 ст. 366 КК України, яке розглядається Шполянським районним судом Черкаської області, проте на даний час є зупиненимухвалою цього ж суду від 22.09.2022 у зв`язку перебуванням ОСОБА_4 у складі ЗСУ.
Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції і підлягають задоволенню, оскаржувана ухвала суду, як постановлена без додержання норм процесуального права, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, підлягає скасуванню, оскільки перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379, ст. 383, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Пропадущого Андрія Володимировича – задовольнити.
Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2025 року – скасувати. 
Справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Військово-патріотичний центр «Шампань», ОСОБА_2 , треті особи: військова частина НОМЕР_1 , Черкаська обласна військова адміністрація, про визнання права власності на рухоме майно – направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Текст постанови складено 26 лютого 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова