МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2026 р.  	№ 400/10741/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , 	

про	визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту – Відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г) пункту 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
- зобов`язання військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г) пункту 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначив, що є військовослужбовцем Збройних Сил України, який подав рапорт на звільнення з військової служби на підставі підпункту г) пункту 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з наявністю дружини з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи онкологічного захворювання, що підтверджується відповідними медичними документами. Відповідач відмовив в задоволені рапорту, оскільки на помилкову думку Відповідача до рапорту не було додано документи, що підтверджують потребу в догляді, а саме: висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішення експертної команди з питань оцінювання повсякденного функціонування особи. Вважаючи відмову Відповідача протиправною, Позивач звернувся до суду.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 р., на підставі п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України, Позивачу повернуто позовну заяву, оскільки не надано доказів наявності у адвоката повноважень на представництво інтересів позивача у суді першої інстанції.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2026 р. скасовано ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 року про повернення позовної заяви; адміністративну справу №400/10741/25 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 р. відкрито провадження у справі та визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 260 КАС України (без виклику сторін).
19.02.2026 р. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Відповідач, зокрема, зазначив, що при поданні рапорту на звільнення ОСОБА_1 було надано не повний пакет необхідних документів, в зв`язку з чим підстав для задоволення рапорту не було.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження.
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 . 
Позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 від 15.10.2011 року.
Як зазначає представник Позивача у поданій до суду позовній заяві, дружина Позивача – ОСОБА_2 є особою з числа осіб з інвалідністю ІІІ встановленої внаслідок онкологічного захворювання, що підтверджується Витягом з рішення експертної команди з питань оцінювання повсякденного функціонування особи номер витягу 46/25/1242/В від 16.07.2025 року.
08.08.2025 р. Позивач звернувся з рапортом на звільнення з військової служби на підставі підпункту г) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, встановленого внаслідок онкологічного захворювання.
До рапорту Позивач долучив копії таких документів:
- нотаріально засвідчену копію свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 15.10.2011 року;
- нотаріально засвідчену копію Витягу з рішення експертної команди з питань оцінювання повсякденного функціонування особи номер витягу 46/25/1242/В від 16.07.2025 року;
- нотаріально засвідчену копію паспорта громадянина України у формі книжечки серія НОМЕР_3 , виданого Новобузьким РВ УМВС України в Миколаївській області від 18.11.2011 року;
- нотаріально засвідчену копію картки платника податків ОСОБА_2 .
Листом від 05.09.2025 року за №3709 Позивача було проінформовано про прийняте рішення про відмову у задоволенні його рапорту про звільнення з військової служби, оскільки Позивачем до рапорту не було додано документи, що підтверджують потребу в догляді за дружиною за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з питань оцінювання повсякденного функціонування особи.
Позивач не погоджується з діями Відповідача щодо відмови у задоволенні рапорту та звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі по тексту - Закон №2232-ХІІ).
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-IX від 11.04.2024, що набув чинності 18.05.2024, статтю 26 Закону №2232-XII викладено в новій редакції, за якою пункт 2 частини четвертої цієї статті передбачає, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, зокрема, на підставах:
г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
В свою чергу, пунктом 3 частини дванадцятої цієї статті визначено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема, на таких підставах:
необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
З аналізу цієї норми вбачається, що умовами для звільнення військовослужбовця з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є:
1) наявність у дружини (чоловіка) військовослужбовця інвалідності III групи;
2)наявність у дружини (чоловіка) військовослужбовця певного захворювання, передбаченого нормою, або встановлення інвалідності внаслідок такого захворювання, зокрема онкологічного;
3) необхідність догляду за дружиною (чоловіком).
Суд зазначає, що наявність всіх означених вище умов надає Позивачу безспірне право на звільнення його з військової служби, у відповідності до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
При цьому, для вирішення питання про звільнення військовослужбовця з військової служби необхідним є дотримання сукупності зазначених умов.
Позивач надав до свого рапорту документи, які свідчать, що його дружина є особою з інвалідністю ІІІ групи згідно Витягу з рішення експертної команди з питань оцінювання повсякденного функціонування особи номер витягу 46/25/1242/В від 16.07.2025 року. Спору щодо цих обставин у сторін немає.
Натомість, між сторонами є спірним, чи є необхідним підтвердження того, що дружина Позивача потребує догляду.
Стосовно цього, суд зазначає, що відносно осіб з інвалідністю ІІІ групи законодавець пов`язав необхідність здійснення догляду самим характером такого захворювання, встановленою внаслідок онкологічного захворювання.
Суд звертає увагу, що редакція норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якою передбачено звільнення з лав Збройних Сил України в зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, зазнала певних змін відповідно до Закону України №3633-IX від 11.04.2024.
Так, застосовуючи попередню редакцію, Верховний Суд у постанові від 24.04.2024 в справі №140/12873/23 констатував, що наявність у Позивача дружини, яка є особою з інвалідністю III групи, дає йому право на звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону і додатково не вимагає від нього доведення необхідності здійснення догляду за дружиною, оскільки це навіть не відповідає критеріям встановлення III групи інвалідності.
В той же час, в редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка набула чинності з 18.05.2024, законодавець додав ще дві умови, необхідні для звільнення військовослужбовця за наявності у його дружини інвалідності III групи: інвалідність має бути пов`язана з певними захворюваннями і має бути встановлена необхідність здійснювати догляд.
Отже, в оновленій нормі конкретизовано умови звільнення за зазначеною вище підставою; аналіз норми не дає підстави для висновку, що наявність у особи інвалідності ІІІ групи виключає необхідність надання доказів про потребу такої особи в догляді.
Щодо необхідності здійснення позивачем догляду за дружиною, суд зазначає наступне.
Норми діючого законодавства не містять такого поняття як «постійний догляд».
За висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 21 лютого 2024 року у справі №120/1909/23, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. В свою чергу, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком. При цьому підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що підставою для звільнення є саме необхідність здійснення постійного догляду.
Також з аналізу підпункту 24 пункту 5 додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454 (надалі - Інструкція № 170) слідує, що у разі необхідності здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів, до подання про звільнення з військової служи подається документ, що підтверджує встановлення дружині (чоловіку) ІІІ групи інвалідності та документ, що підтверджує наявність у дружини (чоловіка) захворювання (наприклад, онкологічного захворювання). При цьому документом, що підтверджує встановлення дружині (чоловіку) ІІІ групи інвалідності, може бути довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, визначеною МОЗ. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги» соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Особі/сім`ї можуть надаватися одна або одночасно декілька соціальних послуг. Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України.
Надавачі соціальних послуг можуть належати до державного, комунального або недержавного секторів (ч. 1 ст. 13 вказаного Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про соціальні послуги», до надавачів соціальних послуг недержавного сектору належать підприємства, установи, організації, крім визначених частиною другою цієї статті, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2020 р. №587 затверджений Порядок організації надання соціальних послуг, пунктом 14 якого визначено, що надання соціальних послуг організовується шляхом здійснення заходів щодо формування та розвитку соціальних послуг, зокрема створення мережі надавачів соціальних послуг державного / комунального сектору, залучення надавачів соціальних послуг недержавного сектору (підприємства, установи, організації, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності), залучення волонтерів, запровадження посад відповідних фахівців (працівників) та проведення їх навчання, підвищення професійної компетентності/кваліфікації працівників - надавачів соціальних послуг (далі - надавач) тощо.
Отже, надавати соціальні послуги з догляду можуть фізичні особи без здійснення ними підприємницької діяльності.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про соціальні послуги», фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:
1) особами з інвалідністю I групи; 2) дітьми з інвалідністю; 3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; 4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; 5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.
Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд (ч.7 ст.13 Закону)
Механізм оформлення постійного догляду (призначення компенсації за догляд) над такими особами встановлений Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859 «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі».
За правилами п. 7 Порядку №859, призначення і виплата компенсації здійснюються уповноваженим органом з місяця подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, документів, перелік яких наведений у цій ж нормі, в тому числі: копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (для осіб з інвалідністю); висновку лікарської комісії медичного закладу щодо потреби в догляді громадян похилого віку внаслідок когнітивних порушень за формою, затвердженою МОЗ; висновку лікарської комісії медичного закладу щодо потреби в догляді невиліковно хворих осіб, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, за формою, затвердженою МОЗ.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що потреба осіб, які є членом сім`ї надавача соціальних послуг, спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, в догляді має бути підтверджена, такими документами: довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, висновком лікарської комісії медичного закладу щодо потреби в догляді за формою, затвердженою МОЗ.
Відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 №1317 Положення про медико-соціальну експертизу, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (п. 3 Положення №1317).
Відповідно до абз.2 пп. 1 п. 11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (п. 17 Положення про медико-соціальну експертизу).
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 №577, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 5 вересня 2012 за №1509/21821, затверджена Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №157-1/о «Виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією».
Ця Інструкція, як в ній зазначено, визначає порядок заповнення форми первинної облікової документації «Виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією» (далі - форма №157-1/о) і складається з двох частин: зазначеної виписки та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією.
Відповідно до п.3, 4 Інструкції Форма №157-1/о застосовується при винесенні рішення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) про встановлення групи, причини і строку інвалідності.
Усі реквізити даної форми заповнюються відповідно до акта огляду медико-соціальної експертної комісії (форма №157/о).
Виходячи з аналізу наведених правових норм, а також затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальні експертні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, а також потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі.
Разом з цим, суд зазначає, що доданий до рапорту Позивача Витяг з рішення експертної команди з питань оцінювання повсякденного функціонування особи номер витягу 46/25/1242/В від 16.07.2025 року, не містить інформації, щодо потреби ОСОБА_2 у здійсненні постійного стороннього догляду.
Відтак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про необхідність здійснення догляду за дружиною Позивача, що є однією з необхідних умов задля звільнення Позивача з військової служби, а отже, підстави для здійснення такого звільнення відсутні.
Таким чином, суд погоджується із доводом Відповідача, що при поданні рапорту на звільнення Позивачем було надано не повний пакет необхідних документів.
Приписами ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Приписами ч. 2 ст. 74 КАС України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав щодо звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г) пункту 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Водночас суд зазначає, що Позивач не позбавлений права на звернення із рапортом про звільнення з військової служби за наявності належних доказів, що підтверджують підстави для такого звільнення.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Судові витрати по справі відсутні.
Керуючись ст. ст 2, 9, 14, 19, 22, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 03.03.2026 р.

Суддя Н. В. Лісовська