УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 
Справа №296/659/26 Головуючий у 1-й інст. Франчук С. В. 
Номер провадження №33/4805/648/26
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП Доповідач Рябенька Т. С. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2026 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Рябенька Т.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2026 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП
ВСТАНОВИЛА:
Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 02 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2, ч. 2 ст.173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на її незаконність. Зазначив, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б вказували на вчинення ним дій, зазначених у диспозиції ч.2 ст. 173-2 КУпАП. Також вказав про неповідомлення його судом про розгляд справи.
Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 посилається на те, що про оскаржувану постанову йому стало відомо 12 лютого 2026 завдяки порталу Дія та електронному суду, копію даної постанови йому судом не було надіслано.
Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи потерпіла ОСОБА_2 та особа, яка притягається до адміністративної справи ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явились. Потерпіла ОСОБА_3 надіслала пояснення по справі, в яких просила розглядати справу без її участі. 
ОСОБА_1 надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, у зв`язку з проходженням військової служби в лавах ЗСУ і не можливістю прибути в судове засідання.
За таких обставин суд апеляційної інстанції розглядає справу без їх участі, оскільки їх явка не є обов`язковою.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарг не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП адміністративних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка.
Суд першої інстанції, при винесенні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за події, що мали місце 16.01.2026, врахував належні та допустимі докази про вчинення домашнього насильства психологічного характеру.
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №576031 від 16.01.2026 стверджується, що ОСОБА_1 , 16.01.2026 о 00 год 03 хв за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме виражався в її сторону нецензурною лайкою чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Згідно протоколу серії ВАД 576031 від 16.01.2026 ОСОБА_1 16.01.2026 о 00 год 03 хв за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в присутності її неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. 
Згідно протоколу серії ВАД 576031 від 16.01.2026 ОСОБА_1 16.01.2026 о 00 год 03 хв за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності її малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим завдав шкоди його психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Викладені у протоколах обставини підтверджуються письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 16.01.2026, згідно яких чоловік вже другий день, получив зарплату та витрачає кошти на алкоголь, хоче розійтись з нею, став неадекватний. Дві доби не може його заспокоїти, агресивний, вживає нецензурну лайку щодо неї та її дітей. Діти це все бачать та чують. Хоче покінчити життя самогубством; заявою ОСОБА_2 від 16.01.2026, де вона зазначає, що якщо з нею та її дітьми щось станеться, просить винити в цьому чоловіка ОСОБА_1 ; поясненнями ОСОБА_1 від 16.01.2026 в яких він зазначає, що напився, здох, все; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства; рапортом поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Житомирській області ДПП капрана поліції від 16.01.2026; терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 16.01.2026.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані у встановленому законом порядку, порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколів за ознаками передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП адміністративних правопорушень, поліцейський взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Житомисрькій області Департаменту патрульної поліції капітан поліції Іванчук Д. був упередженим та необ`єктивним, що у нього були підстави для фальсифікації протоколів чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, що він зацікавлений у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази, як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Також, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував дії поліцейського, який склав відносно нього протоколи про адміністративні правопорушення.
Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчиненням домашнього насильства є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідальність за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП настає за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
В силу статті 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психологічному здоров`ю.
Під психологічним насильством в сім`ї слід розуміти насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду психічному здоров`ю.
Фізичне насильство, згідно п. 17 ч. 1 ст. 1 цього Закону, - є форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення у небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває у небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.
Протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 складені із додержанням вимог ст. 256, 268 КУпАП, містять суть адміністративного правопорушення та опис встановлених обставин. У тому числі у протоколах наведено які дії вчинено ОСОБА_1 , за вчинення яких передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.
Крім того, у протоколах відображено відомості про потерпілих.
Проаналізувавши зміст складених щодо ОСОБА_1 протоколів, апеляційним судом встановлено, що такі відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки містять всі необхідні та передбачені цією нормою відомості, а тому доводи апеляційної скарги про те, що протоколи про адміністративні правопорушення не містять відомостей про наслідки, настання яких є обов`язковою умовою складу адміністративних правопорушень за ст. 173-2 КУпАП, спростовані матеріалами справи, тому апеляційним судом відхиляються.
Таким чином, достовірність даних, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення та правдивість пояснень потерпілої, перевірені в судовому засіданні апеляційного суду, а тому в даному випадку, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи і з урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.
Крім того, в ході апеляційного розгляду справи не встановлено жодних достовірних даних про те, що у потерпілої ОСОБА_2 , були підстави для обмови ОСОБА_1 ..
До суду апеляційної інстанції надійшли пояснення ОСОБА_2 , в яких вона зазначає, що вона та її діти вибачають чоловіка, вони прийняли його вибачення, наразі проживають як одна сім`я в мирі і злагоді. Просить також скасувати постанову, а провадження по справі закрити.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що вина ОСОБА_1 підтверджена всіма наявними в матеріалах справи, дослідженими судом першої інстанції та перевіреними апеляційним судом доказами, які визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, доповнюють один одного та є такими, що не викликають сумніву.
Доводи апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності належного повідомлення праворушника є неспроможними у зв`язку з наступним.
Статтею 277-2 КУпАП передбачено, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.
Пункт 3 частини першої статті 278 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема питання про те чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи про час і місце її розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, судові повістки надсилалися ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку за відомою суду першої інстанції адресою його проживання: АДРЕСА_1 . 
Крім того, ОСОБА_1 повідомлено у додатку «Viber» про розгляд справи на 02.02.2026 о 8 год. 50 хв., текст повідомлення доставлено 22.01.2026. ( а.п. 39) 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає порушень у розгляді справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Крім того, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, частина друга статті 268 КУпАП не передбачає обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173-2 КУпАП.
За таких обставин доводи апеляційної скарги є безпідставними, не заслуговують на увагу та не спростовують установленого факту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, і є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративних правопорушень, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
При цьому жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів справи, ОСОБА_1 не надано, не здобуто таких і під час апеляційного розгляду справи.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

постановила:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2026.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2026 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя  Т.С.Рябенька