УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/5774/25 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А. 
Категорія 70 Доповідач Борисюк Р. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Борисюка Р.М.,
суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 279/5774/25 за позовом представника  ОСОБА_1 – адвоката Крейдіна Сергія Олександровича до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Чумарного Анатолія Івановича на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А. у місті Коростень,

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Крейдін С.О. звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки 18 699,00 грн понесених додаткових витрат на розвиток та лікування неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та щомісячно по 3750,00 грн до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просив стягнути 8000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Позовні вимоги мотивувались тим, що з 10 жовтня 2019 року ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з відповідачем, який рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 листопада 2023 року було розірвано. 
Від спільного проживання вони мають неповнолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 травня 2024 року з ОСОБА_2 стягуються на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 4000,00 грн щомісячно, починаючи з 01 квітня 2024 року до досягнення дитиною повноліття. 
Представник вказував, що 22 березня 2024 року, у ОСОБА_4 було діагностовано розлад аутистичного спектра, з розладом інтелектуального розвитку та відсутністю функціонального мовлення. Розлад дефіциту уваги з гіперактивністю, варіант з перевантаженням гіперактивності та імпульсивності. Опозиційно-викличний розлад поведінки. Затримка фази сон - бадьорість. 
Вказане захворювання має серйозний характер, із тяжкими наслідками для здоров`я. Лікування при такому діагнозі потребує значних коштів, вона вкладає дуже багато зусиль для запуску у дитини мовлення, робота в цьому напрямку ведеться з різними спеціалістами, в спеціалізованих закладах. Всі витрати несе лише вона. ОСОБА_2 не бере жодної участі у вихованні дитини, окрім сплат аліментів, яких частково вистачає лише на харчування дитини. 
Також у сина діагностовано плоскостопість третього ступеня. Призначено носіння спеціалізованого взуття, устілок з супінатором. З метою попередження розвитку плоскостопості, вона змушена була за власний кошт придбати спеціалізоване взуття з устілками, за ціною 7057,9 грн. 
Крім того, ОСОБА_1 регулярно, та систематично з сином відвідує спеціалізовані заклади з розвитку мовлення, де заняття є платним. Зокрема, студію розвитку «Дракоша». За весь період, починаючи з діагностування хвороб, вона понесла витрати на заняття з дитиною на загальну суму 22 250,00 грн. Крім того, лікування вказаних хвороб потребують постійного відвідування зайнять, та придбання спеціалізованого взуття кожен сезон, а саме 4 рази на рік. 
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Також стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави 1211,2 грн судового збору та на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
У поданій апеляційній скарзі, представник відповідача – адвокат Чумарний А.І. просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Також просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 598,00 грн витрат на правничу допомогу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.
Представник зазначає, що судом не було надано належної юридичної оцінки фактичним обставинам та доказам, на які посилався відповідач у даній справі. Визнаючи одні (докази позивача) та відхиляючи інші (докази відповідача) суд має свої дії мотивувати та враховувати. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Місцевим судом не було мотивовано та обґрунтовано в належний спосіб, чому докази відповідача були відхилені та не взяті до уваги під час прийняття рішення.
Вказує, що вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції взагалі не врахував матеріальне становище відповідача, його фінансову спроможність, відсутність доходів, обсяг аліментів, що вже сплачуються на дитину. Також, судом не було взято до уваги того, що між батьком та матір`ю дитини було визначено міру участі кожного з батьків у додаткових витратах на дитину.
Звертає увагу, що фактично, з часу діагностування хвороби у дитини (22 березня 2024 року), з урахуванням викликів, з якими зіштовхнулися батьки, між ними, було досягнуто домовленості про те, що батько дитини з метою забезпечення та створення належних умов для проживання та розвитку сина ОСОБА_4 та колишньої дружини ОСОБА_5 , бере на себе обов`язок в повному обсязі сплачувати витрати за послуги спожитого газу, розподілу газу, електроенергію, вивіз сміття, водопостачання та інш., хоча сам у будинку не проживає з 23 березня 2023 року.
Представник зазначає, що виконуючи у належний спосіб взяте на себе зобов`язання, ОСОБА_2 в період часу із березня 2023 року по липень 2025 року було витрачено особистих коштів за комунальні послуги по місцю проживання позивачки та дитини на загальну суму – 65 298,02 грн. Зокрема, за послуги електроенергії – 11 402,12 грн, розподілу газу – 7553,76 грн, спожитий газ – 28 428 грн, водопостачання – 15 534,14 грн, вивіз сміття – 2380 грн. Витрати підтверджені документально. 
Однак, суд першої інстанції не надав будь-якої юридичної оцінки цим доказам, які підтверджують додаткові витрати відповідача на утримання дитини в частині забезпечення її належними та комфортними умовами для проживання.
Крім того, судом першої інстанції не було надано правової оцінки того, що з відповідача стягнуті аліменти в розмірі – 4000,00 грн на утримання малолітнього сина, що перевищує прожитковий мінімум, встановлений для дитини відповідного віку. 
Такий розмір аліментів був узгоджений з матір`ю та визнаний батьком дитини, враховуючи хворобу сина, хоча відповідач не має фінансової можливості та доходу сплачувати такий розмір аліментів у даний час. 
Заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини немає, батько виконує взятий на себе обов`язок щодо її утримання. 
Крім того, судом не було надано оцінки того, що ОСОБА_2 з метою фінансової підтримки колишньої дружини та дитини, враховуючи хворобу дитини, упродовж березня-травня місяців 2024 року перерахував на рахунок позивача гроші в сумі – 5 400,00 грн. Ці гроші були спрямовані у т.ч. на додаткові витрати щодо лікування сина. 
Також, судом не було взято до уваги обставину щодо погіршення матеріального становища відповідача внаслідок дії воєнного стану та наслідками пов`язаними з ним. Так, відповідач на сьогоднішній день не має доходу. У зв`язку з тим, що відповідач не має доходів, але для того, щоб не виникало боргів по витратам на оплату комунальних послуг та по сплаті аліментів на дитину, ОСОБА_2 фінансово допомагає його тітка, рідна сестра матері - ОСОБА_6 . Так, остання, за період часу з лютого місяця 2024 року по сьогоднішній день, перерахувала ОСОБА_2 гроші, як фінансову допомогу в розмірі – 86 522,72 грн.
Крім того, судом першої інстанції невірно були оцінені правовідносини в частині стягнення додаткових витрат на розвиток та лікування дитини у розмірі 3000,00 грн щомісячно до досягнення ним повноліття з урахування квитанцій про оплату послуг ФОП ОСОБА_7 (студія розвитку « ОСОБА_8 »).
Вважає, що розмір додаткових витрат на розвиваючі заняття в студії розвитку «Дракоша» сплачені позивачкою в розмірі – 22 250,00 грн, не були узгоджені з батьком дитини. Тому їх не можна віднести до додаткових витрат на розвиток та лікування дитини. Також наголошує, що у позовній заяві не було зазначено (прихована інформація), а судом першої інстанції не було взято до уваги того, що малолітній ОСОБА_3 визнаний інвалідом, тому позивачка отримує допомогу по дитячій інвалідності до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (частина 1 статті 368 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
В апеляційній скарзі представник відповідача оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.
Місцевий суд мотивував своє рішення тим, що виходячи із поставленого діагнозу малолітній дитині сторін захворювання є триваючим, розмір додаткових витрат на дитину обґрунтовується відповідними належними та допустимими документами, кошти на додаткові витрати не носять періодичного або одноразового характеру, розрахунок майбутніх передбачуваних витрат підтверджено позивачкою, суд вважав за необхідне стягувати з ОСОБА_2 додаткові витрати на розвиток та лікування дитини, з урахуванням вимог статті 182 СК України в сумі 2500,00 грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, що становить 50% зазначених позивачем витрат. При цьому позивачем не надано суду доказів, що витрати на спеціалізоване взуття становлять 2500,00 грн щомісяця, а тому в цій частині позов задовольнив частково а саме на 500 грн щомісячно.
Враховуючи категорію справи, а також обсяг фактичних витрат, понесених сторонами, обсяг наданих адвокатами послуг, їх необхідність та доцільність, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості, стягнення витрат з оплати правничої допомоги відповідно до задоволених вимог, суд вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн та на користь ОСОБА_2 стягнути з ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.
Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Судом установлено, що з 10 жовтня 2019 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 листопада 2025 було розірвано, що підтверджується копією судового рішення (том 1 а.с.27-28).
Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 18 грудня 2019 року (том 1 а.с.19).
30 травня 2025 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області винесено рішення у цивільній справі №279/2150/24, про стягнення щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000,00 грн щомісячно, починаючи з 01 квітня 2024 року до досягнення дитиною повноліття (том 1 а.с.24-26).
Згідно консультативного висновку спеціаліста № К-126/2024-01 у ОСОБА_3 було діагностовано розлад аутистичного спектра, з розладом інтелектуального розвитку та відсутністю функціонального мовлення. Розлад дефіциту уваги з гіперактивністю, варіант з перевантаженням гіперактивності та імпульсивності. Опозиційно-викличний розлад поведінки. Затримка фази сон бадьорість (том 1 а.с.13-16).
Відповідно до копії висновку за результатами платнографічного дослідження від 07 грудня 20224 року у сина сторін діагностовано двостороннє комбіновано плоскостопість третього ступеня. Призначено носіння спеціалізованого взуття, устілок з супінатором (том 1 а.с.7-9).
Згідно повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 18.03.2026 ОСОБА_1 перебуває на обліку , як отримувач державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства на ОСОБА_3 . Щомісячний розмір державної соціальної допомоги становить: - з 30 травня 2024 року по 15 грудня 2025 року – 6778,70 грн; - з 16 грудня 2025 року по 31 грудня 2025 року – 8044,70 грн; - з 01 січня 2026 року по 29 травня 2026 року – 8840,50 грн.
За період з вересня 2025 року по лютий 2026 року на поточний рахунок ОСОБА_1 у банківській установі зараховано коштів на загальну суму 45 449,22 грн.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий із батьків зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Частина 2 статті 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен з батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до статей 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.
Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат.
Верховний Суд у постанові від 12.03.2020 у справі №520/12681/17 зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №520/12681/17.

Отже, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, обстеження, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами, квитанціями про оплату за навчання тощо).
У позовній заяві ОСОБА_1 крім інших вимог, просить стягнути із відповідача, зокрема, додаткові витрати, які вона несе у зв`язку з відвідуванням дитиною приватної студії розвитку «Дракоша». 
Однак, вказані позивачкою витрати згідно чинного законодавства, не є додатковими витратами на дитину у розумінні статті 185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами. Вказані витрати позивачка несе на відвідування дитиною дошкільного навчального закладу і вони відносяться до основних витрат, які батьки несуть на утримання дітей.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №369/11745/16-ц.
Суд першої інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку щодо неналежної участі відповідача у забезпеченні позивачки (дитини), оскільки не врахував надані докази фактичного несення відповідачем витрат на оплату комунальних послуг позивачки, які значно перевищують вимоги, що щодо стягнення коштів на додаткові витрати.
Зокрема, у матеріалах справи містяться копії квитанцій, які підтверджують регулярність здійснення відповідачем таких платежів, їхній розмір, безпосередній зв`язок із забезпеченням потреб позивачки (том 1 а.с.132-211).
Ці витрати є складовою утримання та мають враховуватись при визначенні додаткових зобов`язань відповідача щодо утримання дитини.
Правова природа зобов`язань щодо утримання передбачає врахування реальної участі кожного з батьків (сторін) у забезпеченні потреб дитини. Оплата відповідачем комунальних послуг є формою виконання обов`язку щодо утримання, зменшує обсяг додаткових витрат, які можуть бути покладені на нього, свідчить про вже наявне фінансове навантаження.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідач належним чином виконує свій основний обов`язок щодо утримання дитини, сплачуючи своєчасно та у повному обсязі аліменти у розмірі 4000,00 грн щомісячно, що підтверджується матеріалами справи та копією довідки від 29 вересня 2025 року № 23.9-32/85510 про відсутність заборгованості (том 1 а.с.110).
Відповідно до положень Сімейного кодексу України аліменти є основною формою участі батьків в утриманні дитини, при вирішенні питання про додаткові витрати суд повинен враховувати вже здійснювані платежі. Суд першої інстанції фактично не врахував належне виконання відповідачем аліментного обов`язку, що призвело до покладення на нього надмірного фінансового тягаря.
Місцевий суд, задовольняючи частково позовні вимоги, не врахував, що матеріальний стан позивачки був викривлений через приховування нею джерела доходу — державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю з дитинства.
Державна соціальна допомога на дитину з інвалідністю має цільове призначення — забезпечення додаткових потреб дитини, є регулярним грошовим доходом, який підлягає врахуванню, і ця державна допомога прямо спрямована на покриття тих витрат, які позивачка заявляє, як додаткові.
Отже, при визначенні розміру участі відповідача у додаткових витратах суд повинен був врахувати, що частина або всі такі витрати вже компенсуються державою.
Згідно зі статтями 13, 43 ЦПК України сторони зобов`язані добросовісно користуватись процесуальними правами, не допускається приховування істотних обставин справи.
Позивачка, не повідомивши суд про факт отримання державної допомоги, про її розмір та регулярність, фактично ввела суд в оману щодо реального обсягу витрат та власного матеріального становища.
Місцевий суд не встановив наявність державної допомоги, не дослідив, чи покриває вона заявлені витрати, не визначив реальний обсяг додаткових витрат, які не компенсуються державою, що призвело до подвійного фінансування одних і тих самих потреб дитини (за рахунок держави та відповідача), що суперечить принципу справедливості та добросовісності.

У своїх правових висновках Верховний Суд неодноразово зазначав, що при визначенні розміру додаткових витрат на дитину необхідно враховувати всі джерела доходів сторін, такі витрати мають бути реальними, необхідними та документально підтвердженими, суд не може покладати на одного з батьків витрати, які вже покриваються іншими джерелами (у тому числі державою).
Також Верховний Суд підкреслював, що приховування істотних обставин є підставою для перегляду або скасування рішення, якщо це вплинуло на його законність і обґрунтованість.
Враховуючи, що відповідач належним чином та вчасно сплачує аліменти у розмірі 4 000,00 грн щомісячно, не має заборгованості, додатково несе витрати на оплату комунальних послуг, які надаються по місцю проживання дитини та позивачки, а ОСОБА_1 щомісячно отримує державну соціальну допомогу на сина, підстав для стягнення із відповідача на користь позивачки додаткових витрат на утримання їх дитини колегія суддів не убачає.
Згідно частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, проаналізувавши зібрані по справі докази та встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги представника відповідача підлягають до задоволення, а рішення суду першої інстанції у відповідності до положень частини 1 статті 376 ЦПК України – скасуванню, із ухваленням нового рішення про 
Щодо витрат на правничу допомогу понесених у суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина перша та друга статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».
Також у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Судом встановлено, що представник відповідача – адвокат Чумарний А.І. на підставі Договору про надання правничої допомоги № 110 від 02 жовтня 2025 року (далі Договір) та ордера Серії ВІ № 1356126 від 10 грудня 2025 року, надавав стороні правничу допомогу при розгляді справи в апеляційному суді (том 2 а.с.1-2, 34 відповідно).
Згідно Попереднього, орієнтовного розрахунку, детального опису робіт, адвокат надавав наступні послуги: - консультація клієнта щодо спору, ознайомлення з матеріалами справи, вивчення судової практики та правових позицій ВС, складення та оформлення адвокатського запиту, подання клопотань, виготовлення апеляціної скарги тощо, загальна орієнтовна вартість робіт становить 15 140,00 грн (том 2 а.с.3-4).
Відповідно до акту виконаних робіт, адвокат Чумарний А.І. загальна сума за виконані адвокатом роботи становить 10 598,00 грн (том 2 а.с.5).
Згідно копії квитанції № 1.337798651.1 від 03 жовтня 2025 року ОСОБА_2 сплатив вказану суму (том 2 а.с.6).
За наслідками розгляду справи апеляційна скарга задоволена, а рішення суду першої інстанції скасоване з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Таким чином, з урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, час витрачений на їх виконання, колегія суддів дійшла висновку, що заява представника відповідача підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000,00 грн понесених витрат на правничу допомогу в апеляційній інстанції.
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_2 слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,8 грн.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Чумарного Анатолія Івановича задовольнити.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову представника ОСОБА_1 – адвоката Крейдіна Сергія Олександровича – відмовити.
Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1816,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000,00 грн витрат на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді