Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.03.2026  	Справа №607/20644/25 Провадження №2/607/2445/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
без участі сторін,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Костова Наталія Зіновіївна, до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування та

У С Т А Н О В И В :
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
03 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвокат Костова Н.З. – звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про: 1) визнання за ОСОБА_2 права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме право власності на частки земельної ділянки з кадастровим номером: 6125282800:01:001:0070, площею 2,6623 га, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області; 2) визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом (обов`язкова частка) після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме право власності на частки земельної ділянки з кадастровим номером: 6125282800:01:001:0070, площею 2,6623 га, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.
В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік та батько позивачів – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_3 склав заповіт на все майно, де б воно не було і з чого б не складалось, на ім`я ОСОБА_2 . Водночас ОСОБА_1 , яка на момент смерті свого чоловіка досягла пенсійного віку та є непрацездатною особою, має право на обов`язкову частку у спадщині на підставі статті 1241 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України). Приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Б. заведено спадкову справу за № 56/2022 після смерті ОСОБА_3 за заявами позивачів про прийняття спадщини за законом та за заповітом. Адвокат вказує, що інші спадкоємці відсутні. 
У позові зазначено, що до складу спадкового майна входить земельна ділянка з кадастровим номером: 6125282800:01:001:0070, площею 2,6623 га, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, яка належала померлому на праві приватної власності. Проте, належним чином оформити свої права на спадкове майно позивачі не змогли; постановою нотаріуса № 7/02-14 від 24 січня 2024 року відмовлено спадкоємцям у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом, у зв`язку з неможливістю встановити належність померлому Державного акта на право власності на землю серії IV-ТР № 010746, оскільки в свідоцтві про смерть записано « ОСОБА_3 », а в державному акті « ОСОБА_3 »; неможливістю встановити факт родинних відносин чоловіка та дружини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , адже, в свідоцтві про смерть записано « ОСОБА_3 », а в свідоцтві про одруження « ОСОБА_3 », а також ім`я дружини записано « ОСОБА_4 », а не « ОСОБА_5 »; неможливістю встановити факт родинних доньки та батька ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , адже у свідоцтві про смерть записано « ОСОБА_3 », а в свідоцтві про народження « ОСОБА_3 ». Представник позивачів зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2024 року (справа № 607/16445/24) встановлено факт родинних відносин, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 , а рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2024 року (справа№ 607/15627/24) встановлено факт родинних відносин, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 .
Автор позову зауважує, що в частині вимог щодо встановлення факту належності ОСОБА_3 правовстановлюючого документу на земельну ділянку, відмовлено у зв`язку з тим, що суд не вправі вирішувати питання про права ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, позивачі не можуть належним чином оформити свої права на спадкове майно, через помилку в написанні прізвища померлого власника у правовстановлюючому документі, що стало причиною звернення до суду з цим позовом.
2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив
Відповідач Підгороднянська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), не скористалася.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 жовтня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Протокольною ухвалою від 11 лютого 2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.
У судове засідання представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвокат Костова Н.З – не з`явилася, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, однак подала заяву про розгляд справи без участі позивачів та їх представника, у якій також зазначила, що позивачі позов підтримують у повному обсязі та просять його задовольнити.
Відповідач Підгороднянська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явилася, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином.
Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
15 травня 1971 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серія НОМЕР_1 , запис за № 8 (а.с. 5, 62, 78).
ОСОБА_3 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,66 га, з цільовим призначенням – для ведення сільського господарства, що знаходиться на території Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, на підставі рішення Драганівської сільської Ради народних депутатів від 23 листопада 1999 року № 53, про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю, серія IV-ТР № 010746 (а.с. 20, 67).
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 9904749592022 від 15 листопада 2022 року, земельна ділянка з кадастровим номером: 6125282800:01:001:0070, площею 2,6623 га, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, перебуває у приватній власності ОСОБА_3 (а.с. 21 – 24).
Як вбачається з реєстраційної справи № 76 договору оренди земельної ділянки від 05 березня 2008 року, між ОСОБА_3 та ПАП «Агропродсервіс» укладено договір оренди земельної ділянки, площею 2,66 га, з цільовим призначенням – для ведення сільського господарства, строком на 5 років (а.с. 25 – 30).
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження, серія НОМЕР_2 , запис за № 19, батьками якої вказані: ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_7 (мати) (а.с. 16, 62, 63, 77), що також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00043263353 від 24 січня 2024 року (а.с. 74 – 76).
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 24 січня 2024 року № 00043263605 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 18 червня 2024 року № 00045576648, 21 вересня 1995 року було укладено шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , актовий запис № 1362 (а.с. 17, 68, 69).
26 лютого 2003 року цей шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_3 , запис за № 14 (а.с. 18).
16 серпня 2012 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_4 , актовий запис за № 1164, (а.с. 19, 66), а також повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00043263540 від 24 січня 2024 року (а.с. 70, 71).
10 серпня 2018 року ОСОБА_3 склав заповіт на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений секретарем Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Романюк Л.М., зареєстровано в реєстрі за № 18, яким заповів їй все належне йому майно на день своєї смерті, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право (а.с. 6, 60), що також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 70446267 від 27 жовтня 2022 року (а.с. 56, 57).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_5 , актовий запис № 68 (а.с. 9), а також повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00037314174 від 27 жовтня 2022 року (а.с. 54, 61).
Як вказано у довідці Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 21 жовтня 2022 року № 4-262, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день смерті в житловому будинку по АДРЕСА_1 , разом із померлим проживали і були зареєстровані члени сім`ї, а саме: 1) дружина – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 2) донька – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 – проживала без реєстрації (а.с. 59). 
27 жовтня 2022 року ОСОБА_2 подала заяву приватному нотаріусу Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа № 56-2022р., заява № 125 (а.с. 52).
Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 70446258 від 27 жовтня 2022 року у реєстрі відсутні відомості за запитом після смерті ОСОБА_3 (а.с. 55).
Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 70446444 від 27 жовтня 2022 року після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа № 69848720, номер у нотаріуса 56- 2022 р. (а.с. 7, 58).
Також, 10 листопада 2022 року ОСОБА_1 подала заяву до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. про прийняття спадщини, після смерті чоловіка ОСОБА_3 , спадкова справа № 56-2022 р. (а.с. 53).
У довідці приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. № 116/02-14 від 25 жовтня 2023 року вказано, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 – за законом та ОСОБА_2 – за заповітом; інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися (а.с. 64).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 7/02-14 від 24 січня 2024 року, постановленою приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б., відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом, після смерті чоловіка та батька – ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки неможливо встановити належність документів Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ТР № 010746, оскільки в свідоцтві про смерть записано « ОСОБА_3 », а в державному акті « ОСОБА_3 »; факту родинних стосунків чоловіка та дружини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , оскільки в свідоцтві про смерть записано « ОСОБА_3 », а в свідоцтві про одруження « ОСОБА_3 »: а також ім`я дружини записано « ОСОБА_4 », а не « ОСОБА_5 »; факту родинних стосунків доньки та батька ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки в свідоцтві про смерть записано « ОСОБА_3 , а в свідоцтві про народження « ОСОБА_3 » (а.с. 7, 8, 79).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2024 року (справа № 607/15627/24) встановлено факт родинних відносин, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10 – 12).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2024 року (справа № 607/16445/24) встановлено факт родинних відносин, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13 – 15).
Висновком про експертну грошову оцінку земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що розташована за адресою: с. Драганівка, Тернопільська область від 27 серпня 2025 року, з кадастровим номером: 6125282800:01:001:0070, площею 2,6623 га, цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ринкова вартість якої становить 147 130 грн (а.с. 31).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України).
Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп).
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).
Способи захисту у цих спірних правовідносинах визначені ЦК України. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
2.2. Частиною першою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. 
Конституційний Суд України зазначив, що в приписові частини першої статті 41 Конституції України визначено тріаду правомочностей власника: володіння, користування, розпорядження, які він здійснює щодо певного майна, що йому належить на тій чи тій юридичній підставі, тому в розумінні цього припису власність, якою кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, стосується майна. Відповідно, конституційний імператив щодо непорушності права приватної власності скеровано насамперед на убезпечення власника від протиправного втручання в здійснення ним своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном вільно та на власний розсуд. (абзац одинадцятий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року
№ 6-р(ІІ)/2022).
У статті 41 Основного Закону України також вказано: право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частина друга); ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (частина четверта); використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома).
Головним обов`язком держави у сфері відносин власності є забезпечення захисту прав усіх суб`єктів права власності. Одним із механізмів забезпечення такого захисту є законодавче врегулювання, у межах якого чітко та вичерпно встановлено, зокрема, підстави виникнення, припинення права власності, випадки правомірного обмеження права власності, підстави і порядок здійснення такого обмеження (абзац десятий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року № 6-р(ІІ)/2022).
Наведені приписи основоположного акта держави знаходять свій розвиток насамперед у нормах цивільного законодавства. 
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
2.3. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Згідно із статтею 1217
ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до статті 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається її спадщина (частина перша).
Частиною першою статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).
За частиною першою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
В аспекті права на обов`язкову частку у спадщині Верховний Суд зауважував, що право на обов`язкову частку – це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Тлумачення абзацу другого частини першої статті 1241 ЦК України свідчить, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення. Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК України не передбачено, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України (постанова від 30 травня 2018 року, справа № 483/597/16-ц).
Судом встановлено, що 10 серпня 2018 року ОСОБА_3 склав заповіт на ім`я ОСОБА_2 , яким заповів їй все належне йому майно на день своєї смерті, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право. Також з`ясовано існування права на обов`язкову частку у спадщині у ОСОБА_1 .
2.4. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах – до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що посвідчує його право власності.
Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно зі статтями 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Як встановлено судом, ОСОБА_3 належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером: 6125282800:01:001:0070, площею 2,6623 га, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, яка здана в оренду ПАП «Агропродсервіс». Тож вказана земельна ділянка була оформлена належним чином.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2024 року (справа № 607/15627/24) встановлено факт родинних відносин, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2024 року (справа № 607/16445/24) встановлено факт родинних відносин, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
Згідно з положеннями пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху, крім звернення до суду за захистом невизнаного права у позивача немає, тому, відповідно до статті 16 ЦК України, стороною обрано належний спосіб захисту свого порушеного права.
Спадкодавець ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 6125282800:01:001:0070, площею 2,6623 га, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Зважаючи на те, що за законом право на отримання спадщини мали дружина спадкодавця ОСОБА_1 та донька спадкодавця ОСОБА_2 , тобто 2 особи, частки яких за законом є рівними та складають по розмір обов`язкової частки ОСОБА_1 щодо спірної земельної ділянки, право на спадщину на яку за заповітом має ОСОБА_2 , складає .
Таким чином, після смерті ОСОБА_3 вказану земельну ділянку мають успадкувати ОСОБА_2 у розмірі частки за заповітом та ОСОБА_1 у розмірі частки як обов`язкової частки у спадщині.
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
Враховуючи вищенаведене, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача.
Розподіляючи судові витрати у вигляді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивачів.
Таким чином, судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у межах понесених ними витрат.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 76 – 79, 81, 89, 141, 244, 258 – 268, 273 – 274, 352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
1. Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Костова Наталія Зіновіївна, до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування – задовольнити.
2. Визнати за  ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на частки земельної ділянки з кадастровим номером: 6125282800:01:001:0070, площею 2,6623 га, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.
3. Визнати за  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом (обов`язкова частка) після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на частки земельної ділянки з кадастровим номером: 6125282800:01:001:0070, площею 2,6623 га, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.
4. Судовий збір, сплачений за розгляд справи в суді першої інстанції, покласти на позивачів у межах понесених ними витрат.
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
6. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
7. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
8. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 20 березня 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Позивачі:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Підгороднянська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, адреса місцезнаходження: вул. Бережанська, 70, с. Підгороднє, Тернопільський район, Тернопільська область, код ЄДРПОУ: 14029197.

Головуючий суддя	Т. І. Якімець