Справа № 201/16581/25
Провадження № 2/201/1850/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

31 березня 2026 року  м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого судді Демидової С.О.,
з секретарем судового засідання Терновою А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.  
До Соборного районного суду міста Дніпра 25 грудня 2025 року надійшла позовна заява Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій позивач просить стягнути з відповідача 38 237,46 грн. – основного боргу, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн.
В обґрунтування позовних вимог Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради посилалося на те, що позивач впродовж періоду з листопада 2017 року по грудень 2025 року включно, здійснювало постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за яким відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 .
Відповідно до Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб №9560 від 05 грудня 2024 року, наданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур, зареєстрованими користувачами є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Однак оплата за вказані послуги не здійснювалась належним чином, у зв`язку з чим станом на 30 листопада 2024 року з`явився борг перед позивачем у сумі 26 391,16 грн. за період з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2024 року.
Даний борг було реструктиризовано шляхом укладання зі споживачем ОСОБА_1 договору про реструктуризацію зобов`язань за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання № 298/2024р./Ц.О.А. строком на 14 місяців. Пунктом 3 цього договору передбачено, що у разі порушення споживачем умов даного договору, підприємство КП «Теплоенерго» має право на примусове стягнення суми зобов`язань у судовому порядку.
Відповідно до розрахунку, з урахуванням положення ст. 258 ЦК України, сума зобов`язань за надані послуги теплопостачання за вказаною адресою складається:

-сума боргу на момент укладення договору про реструктуризацію зобов`язань: 26 391,16 гривень;
-сума боргу на момент подання позовної заявки, а саме на 01 грудня 2025 р.: 25 267,20 грн.;
-інфляційне збільшення суми боргу складає 9 699,37 грн.;
-3% річних від суми боргу складає 3 270,89 грн.;
Загальна заборгованість складає: 38 237,46 грн..
Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 25 грудня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.24).
Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.26).
До суду 26 грудня 2025 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. (а.с.26). 
Ухвалою судді від 05 січня 2026 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. (а.с.28-29).
Від представника позивача 31 березня 2026 року до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. 
Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі та судові повістки по справі направлялися відповідачу на адресу його місця реєстрації, проте поверталися до суду без вручення адресату, з відмітками "за закінченням терміну зберігання". 
Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.
Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.
Фактичні обставини встановленні судом. 
Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач впродовж періоду з листопада 2017 року по грудень 2025 року включно, здійснювало постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за яким відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 .
Відповідно до Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб №9560 від 05 грудня 2024 року, наданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур, зареєстрованими користувачами є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Однак оплата за вказані послуги не здійснювалась належним чином, у зв`язку з чим станом на 30 листопада 2024 року з`явився борг перед позивачем у сумі 26 391,16 грн. за період з 01 листопада 2017 року по 01 грудня 2025 року.
Даний борг було реструктуризовано шляхом укладання зі споживачем ОСОБА_1 договору про реструктуризацію зобов`язань за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання № 298/2024р./Ц.О.А. Пунктом 3 цього договору передбачено, що у разі порушення споживачем умов даного договору, підприємство КП «Теплоенерго» має право на примусове стягнення суми зобов`язань у судовому порядку.
Відповідно до розрахунку, з урахуванням положення ст. 258 ЦК України, сума зобов`язань за надані послуги теплопостачання за вказаною адресою складається:
-сума боргу на момент укладення договору про реструктуризацію зобов`язань: 26 391,16 гривень;
-сума боргу на момент подання позовної заявки, а саме на 01 грудня 2025 р.: 25 267,20 грн.;
-інфляційне збільшення суми боргу складає 9 699,37 грн. (період листопад 2017 по лютий 2022);
-3% річних від суми боргу складає 3 270,89 грн. (період листопад 2017 по лютий 2022);
Загальна заборгованість складає: 38 237,46 грн..
Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Згідно зі ст. ст. 13, 14 ЦК України цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства.
Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до статей 64,67,68 ЖК України наймачі повинні своєчасно та в повному обсязі вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно з ч. 1ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Звертаючись до суду із позовом позивач зазначав, що між ним та відповідачем, як власником приміщення, встановились відносини з приводу надання послуг з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за яким відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 та утворилась заборгованість в розмірі 25 267,20 грн. в період з 01 листопада 2017 року по 01 грудня 2025 року.
З огляду на вказане, зважаючи на обґрунтованість та підтвердженість доказів наявних в матеріалах справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення коштів у розмірі 25 267,20 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних необхідно зазначити наступне.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідач в порушення оплати таких витрат є таким, що прострочив виконання зобов`язання.
Позивач просить стягнути 3% та інфляційні витрати з листопада 2017 року по лютий 2022 року.
У постанові Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 5 березня 2022 року № 206 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. 30.12.2023 редакція постанови була змінена, заборона стосується виключно територій, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій.
Тому нарахування 3% річних та інфляційних витрат у період з 24 лютого 2022 року до 30 грудня 2023 року не допускається на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Таким чином, розрахунок 3% річних та інфляційних витрат здійснювався в межах дозволеного терміну, а отже суд вважає за можливе стягнути 9 699,37 грн. інфляційних витрат та 3 270, 89 грн. 3% річних.
З огляду на вищезазначене розрахунок заборгованості складається з - основний борг: 25 267,20 грн.;- 3% річних: 3 270, 89 грн.;- інфляційні витрати: 9 699,37 грн., що разом складає 38 237,46 грн.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280, 353-355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ 32688148) заборгованість за постачання теплової енергії у розмірі 38 237,46 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ 32688148) витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду .

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ 32688148), м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 29, офіс 504.
Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), АДРЕСА_2 ;

Повний текст рішення складено 31 березня 2026 року.

Суддя       С.О. Демидова