ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року	Львів	Справа № 260/7369/25 пров. № А/857/51465/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І., 
за участю секретаря Єршової Ю.С.,
представника апелянта Поради С.В.,
представника відповідача Крупи-Газуди М.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Ужгородпарксервіс» Ужгородської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року (ухвалене головуючим – суддею Маєцька Н.Д. об 11 год. 01 хв. у м. Ужгород, повне судове рішення складено 13 листопада 2025 року) у справі № 260/7369/25 за адміністративним позовом Комунального підприємства «Ужгородпарксервіс» Ужгородської міської ради до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, 

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 17.07.2025 № 00101520705.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що позивачем було отримано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 17.07.2025 року № 00101520705, яким за не проведення розрахункової операції через РРО/ПРРО та невидачу відповідного розрахункового документу застосовано штраф у сумі 18 323 468,79 грн. Таке податкове повідомлення - рішення прийнято на підставі акту фактичної перевірки від 29.05.2025 №9599/Ж5/0716/РРО/44205860. Позивач вважає, що при наданні послуг з паркування не здійснював розрахункових операцій у розумінні ст.2 Закону України від 06.07.1995 р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі – Закон №265/95-ВР), оскільки оплата проводилась у безготівковій формі через залучену фінансову компанію із використанням платіжного терміналу або мобільного застосунку. На думку позивача, такі платежі підпадають під виняток, передбачений п.14 ст.9 Закону №265/95-ВР (розрахунки, здійснені через системи дистанційного обслуговування та/або сервіси переказу коштів), у зв`язку з чим застосування РРО/ПРРО та видача розрахункових документів не були обов`язковими. Позивач також посилається на те, що контролюючим органом неправильно кваліфіковано спосіб розрахунків і не враховано роль фінансового посередника.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.11.2025 відмовлено в задоволенні адміністративного позову. 
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що застосування пункту 14 статті 9 Закону №265/95-ВР можливе виключно у випадку, коли оплата за товари чи послуги проводиться лише дистанційним шляхом, без будь-яких інших форм розрахунків. Будь-яке поєднання дистанційних платежів з розрахунками готівкою або за допомогою платіжних карток через платіжний термінал позбавляє платника податків права на звільнення від застосування РРО.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в прийняти нове, яким задовольнити позов.
Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що у кожному випадку розрахунки із споживачами за надані позивачем послуги паркування здійснювалися виключно через сервіси переказу коштів, а не шляхом безпосереднього приймання готівки чи зарахування коштів на власний рахунок. У спірний період оплата за користування паркувальним майданчиком здійснювалася через сервіси переказу коштів небанківської фінансової установи, а не шляхом прямого перерахування на рахунок позивача. 
Протягом усього періоду, охопленого перевіркою, всі розрахунки за послуги паркування здійснювалися виключно через ліцензовану небанківську фінансову установу – ТОВ «ФК «Контрактовий дім», яка надавала фінансові платіжні послуги з переказу коштів без відкриття рахунків. Жодних інших каналів приймання платежів (готівка, каса підприємства, платіжні термінали позивача, прямі карткові розрахунки на користь КП) не використовувалося.
Додатково ця правова модель отримала підтвердження в індивідуальній податковій консультації ДПС України від 31.12.2024 № 6025/ІПК/99-00-21-03-02, в якій прямо зазначено, що за умови проведення розрахунків виключно через банківські системи дистанційного обслуговування та/або сервіси переказу коштів обов`язок застосовувати РРО/ПРРО у платника відсутній, а переказ коштів з рахунку фінансової компанії на поточний рахунок суб`єкта господарювання є окремою банківською (фінансовою) операцією, яка не є розрахунковою операцією у сфері продажу товарів (послуг).
Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
В судовому засіданні представниця відповідача, заперечила проти задоволення апеляційної скарги та надала пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції – скасувати з наступних підстав. 
З матеріалів справи слідує, що КП «Ужгородпарксервіс» надає послуги з платного паркування на майданчиках для паркування (паркувальних зонах) відповідно до Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою КМ України від 03.12.2009 № 1342 та на підставі укладених з Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради Договорів про організацію та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для платного паркування м.Ужгород від 20.05.2022 без номеру, 08.11.2022 року № 2, 03.03.2023 № 3.
Відповідно до наказу ГУ ДПС у Закарпатській області від 29.04.2025 № 364-п «Про проведення фактичних перевірок» та направлень на перевірку від 15.05.2025 № 2132/07-16-07-05, № 2133/07-16-07-05, контролюючим органом з 15.05.2025 по 29.05.2025 на підставі п.п. 20.1.10 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України проведено фактичну перевірку КП «Ужгородпарксервіс» (код за ЄДРПОУ 44205860).
За наслідками перевірки складено акт від 29.05.2025 №9599/Ж5/0716/01/РРО/44205860, яким встановлено порушення позивачем, п.1, п.2 ст.3 Закону №265, а саме не проведення КП «Ужгородпарксервіс» через РРО/ПРРО коштів, отриманих за послуги паркування, та не видача відповідних розрахункових документів за послуги паркування на загальну суму 13 457 393,75 грн., в т.ч. 291,00 грн. вперше.
На підставі акту перевірки від 29.05.2025, Головним управлінням ДПС у Закарпатській області 17.07.2025 року складено податкове повідомлення-рішення № 00101520705, яким за не проведення розрахункової операції через РРО/ПРРО та невидачу відповідного розрахункового документу застосовано штраф у сумі 18 323 468,79 грн.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій (далі – РРО) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом №265/95-ВР.
Його дія поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Відповідно до ст. 2 Закону №265/95-ВР розрахункова операція – приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки – оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.
Місце проведення розрахунків – місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо (ст. 2 Закону №265).
Стаття 3 Закону №265/95-ВР визначає, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або у безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу ПРРО зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї РРО чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний РРО QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
З аналізу наведеної норми, слід дійти висновку, що суб`єкти господарювання зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавати (в паперовому вигляді та/або електронній формі) розрахунковий документ встановленої форми та змісту, що підтверджує виконання розрахункової операції.
Згідно з п.1 ст.17 Закону №265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що пункт 1 статті 17 Закону №265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 1) непроведення розрахункової операції через РРО; 2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа. Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту пункту 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР, а третій - з пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) й утворює склад правопорушення.
Перевіркою встановлено порушення Позивачем, зокрема, п.1, п.2 ст.3 Закону №265/95-ВР, а саме не проведення КП «Ужгородпарксервіс» через РРО/ПРРО коштів, отриманих за послуги паркування, та не видача відповідних розрахункових документів за послуги паркування на загальну суму 13 457 393,75 грн., в т.ч. 291,00 грн. вперше.
Стосовно твердження позивача про те, що отримані ним платежі підпадають під виняток, передбачений п. 14 ст. 9 Закону №265/95-ВР (розрахунки, здійснені через системи дистанційного обслуговування та/або сервіси переказу коштів), у зв`язку з чим застосування РРО/ПРРО та видача розрахункових документів не були обов`язковими, суд враховує наступне.
Відповідно до п. 14 ст. 9 Закону №265/95-ВР, реєстратори розрахункових операцій не застосовуються у разі здійснення розрахунків виключно у безготівковій формі через банківські системи дистанційного обслуговування та/або сервіси переказу коштів.
Судом встановлено, що послуги з переказу коштів КП «Ужгородпарксервіс» надає небанківська фінансова установа ТОВ ФК «Контрактовий дім» (код за ЄДРПОУ 44205860) на підставі договору від 01.01.2025 № 1/2025-П.
Відповідно до вказаного Договору закупівлі платіжних послуг № 1/2025-П від 01.01.2025, укладеного між КП «Ужгородпарксервіс» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» (ФК), остання надає послуги з приймання Платежів на користь Клієнта та їх перерахування відповідно до умов Договору та чинного законодавства. 
При цьому, відповідно до Договору Платіж – кошти, що сплачуються Споживачем за послуги паркування, що надаються Клієнтом, та за посередництвом Виконавця переказуються на користь Клієнта. Платіж може бути ініційований шляхом внесення готівки з використанням Терміналу або через сайт з використанням електронного платіжного засобу/електронного пристрою, що містить електронні гроші Платника через Сайт. 
Відповідно до п.4.1 Договору фінансова установа бере на себе обов`язок надати фінансові платіжні послуги, а саме виконати разову платіжну операцію-Переказ, що ініційована у відповідний спосіб (зокрема, через ПТКС у готівковій формі або безготівковій формі) Платником на користь юридичної особи (резидента України), із зарахуванням суми переказу на рахунок (відкритий у будь-якому банку в Україні).
Так, суд першої інстанції покликався на лист Національного банку України від 13.01.2021 №57-0010/2314 щодо визначення поняття «сервіси переказу коштів», проте не врахував, що позивач повністю підпадає під критерії, наведені у листі НБУ.
Національний банк у листі зазначає, що до «сервісів переказу коштів» можна віднести сервіси банків (LiqPay5 тощо) та/або небанківських фінансових установ (Portmone, iPay, Wayforpay, EasyPay тощо), які мають ліцензію Національного банку України на переказ коштів без відкриття рахунків, що надають можливість споживачам здійснити оплату товарів (послуг), зокрема дистанційно. Формулювання «зокрема» означає, що дистанційний спосіб не є вичерпним, а НБУ визначає лише типові приклади таких сервісів.
ТОВ «Контрактовий дім» (код в ЄДРПОУ – 35442539) є небанківською фінансовою установою, що підтверджується матеріалами справи (витягами з реєстру платіжної інфраструктури) та у спірний період мала саме такі ліцензії Національного банку України:
на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків;
з 01.05.2023 – на надання фінансових платіжних послуг (вид послуги – переказ коштів без відкриття рахунків). 
Цей вид діяльності прямо передбачений Законом України «Про платіжні послуги» як окрема платіжна послуга (фінансова послуга), що здійснюється небанківськими установами відповідно до п. 6 ч. 1 статті 5 цього Закону.
Відповідно до пункту 1.1. договорів про надання платіжних послуг про надання послуг з приймання та переказу платежів (закупівля платіжних послуг) від 23.12.2022, 17.02.2023, 01.02.2024, 30.08.2024 та 01.01.2025 між позивачем та ТОВ «Контрактовий дім», останній зобов`язувався здійснювати приймання та переказ коштів користувачів без відкриття рахунків, що повністю відповідає визначенню такої послуги у Законі «Про платіжні послуги» та у листі НБУ від 13.01.2021 №57- 0010/2314.
Таким чином, у спірний період оплата за користування паркувальним майданчиком здійснювалася через сервіси переказу коштів небанківської фінансової установи, а не шляхом прямого перерахування на рахунок позивача.
Щодо застосування п. 14 ст. 9 Закону №265/95-ВР необхідно зазначити, що: 
фактичним отримувачем коштів від споживача на момент ініціювання платежу є фінансова компанія, а не позивач;
платіж ініціюється споживачем на користь фінансової компанії, з якою у платника укладено публічний договір на переказ коштів;
ТОВ «ФК «Контрактовий дім» здійснює самостійну платіжну послугу – приймання коштів від платника з подальшим їх переказом на рахунок позивача;
позивач отримує кошти виключно у формі безготівкового банківського переказу з рахунку фінансової компанії, а не шляхом безпосереднього приймання готівки чи карткових платежів від споживача.
Після встановлення вказаних вище обставин критерій фізичної присутності споживача у місці реалізації послуги не має значення.
Пункт 14 статті 9 Закону №265/95-ВР містить два окремі способи проведення розрахунків: через системи дистанційного банківського обслуговування та через сервіси переказу коштів.
Колегія суддів поділяє доводи апелянта, що це різні правові конструкції, і вимога дистанційності стосується лише першого способу. Для сервісів переказу коштів законодавець не встановив критерію фізичної присутності чи відсутності споживача.
Крім того, використовувані позивачем сервіси переказу коштів надавали можливість здійснювати оплату дистанційно через мобільний застосунок, що додатково підтверджує відповідність способу розрахунків умовам п. 14 ст. 9 Закону №265/95-ВР.
Позивач не приймав готівкових коштів, не використовував власні платіжні термінали та не здійснював приймання карткових платежів від споживачів – усі платежі проходили виключно через фінансову компанію.
Схеми взаємодії між платником, фінансовою компанією та отримувачем коштів (які є невід`ємними частинами зазначених договорів) підтверджують, що:
ініціатором платежу є платник – користувач послуги паркування;
платник ініціює платіж виключно на підставі публічного договору про переказ коштів, укладеного з фінансовою компанією;
кошти спершу надходять на рахунок фінансової компанії, і лише потім – на рахунок позивача;
розрахунковий документ (квитанцію) про прийняття платежу видає платнику саме фінансова компанія, а не позивач (див. лист від 26.09.2025);
позивач не здійснює жодних дій щодо безпосереднього приймання коштів від платника.
На підтвердження придбання послуг зазначеної фінансової компанії позивачем надано до матеріалів справи акти про надані послуги за період 03.02.2023-15.05.2025.
Така модель підтверджує, що розрахунок між платником і позивачем є розірваним у часі та структурно відокремленим. Позивач не є стороною розрахункової операції у первинному платежі, а лише отримує платіж від фінансової компанії.
За таких обставин очевидним є, що:
програмно-технічні комплекси самообслуговування (ПТКС) та мобільний застосунок, через які споживач ініціює оплату, є каналами сервісу переказу коштів, що надається небанківською фінансовою установою, а не інфраструктурою позивача для здійснення розрахункових операцій;
звіти про управління небанківською фінансовою групою EasyPay за 2022–2024 роки підтверджують, що основним видом діяльності групи є надання послуг з переказу коштів через ПТКС, платіжні термінали, веб-сайт та мобільні застосунки, тобто саме тих сервісів, які законодавець відносить до «сервісів переказу коштів» у значенні п. 14 ст. 9 Закону №265/95-ВР.
Правова природа таких сервісів додатково підтверджена листом Національного банку України від 13.01.2021 № 57-0010/2314, в якому НБУ прямо відносить системи на кшталт EasyPay до «сервісів переказу коштів», що надаються банками та небанківськими фінансовими установами, які мають ліцензію на переказ коштів без відкриття рахунків, і висновком експерта ННЦ ІСЕ ім. Бокаріуса у справі № 320/10602/24, де на підставі семантико-текстуального аналізу встановлено, що «сервіси переказу коштів» у пункті 14 статті 9 Закону № 265/95-ВР – це продукт банку або небанківської фінансової установи з ліцензією НБУ на переказ коштів без відкриття рахунків, який може реалізовуватися, зокрема, через ПТКС та мобільні застосунки.
При цьому, у таких роз`ясненнях вказано, що сервіс переказу коштів може бути реалізований у вигляді програмного забезпечення на будь-якому технічному пристрої, зокрема ПТКС.
Відтак, спосіб здійснення платежів за послуги паркування повністю відповідає ознакам сервісів переказу коштів у значенні п. 14 ст. 9 Закону України № 265/95-ВР, а не моделі прямого розрахунку між продавцем і покупцем.
В свою чергу контролюючий орган не надав жодного належного доказу, який би спростовував наведений механізм та підтверджував приймання коштів позивачем безпосередньо від споживача.
Наведені обставини встановлені під час податкової перевірки (виписки з банківських рахунків позивача, акти наданих послуг фінансової компанії, договори та додатки до них) свідчать, що протягом усього періоду, охопленого перевіркою, всі розрахунки за послуги паркування здійснювалися виключно через ліцензовану небанківську фінансову установу – ТОВ «ФК «Контрактовий дім», яка надавала фінансові платіжні послуги з переказу коштів без відкриття рахунків. Жодних інших каналів приймання платежів (готівка, каса підприємства, платіжні термінали позивача, прямі карткові розрахунки на користь КП) не використовувалося.
Додатково ця правова модель отримала підтвердження в індивідуальній податковій консультації ДПС України від 31.12.2024 № 6025/ІПК/99-00-21-03-02, в якій прямо зазначено, що за умови проведення розрахунків виключно через банківські системи дистанційного обслуговування та/або сервіси переказу коштів обов`язок застосовувати РРО/ПРРО у платника відсутній, а переказ коштів з рахунку фінансової компанії на поточний рахунок суб`єкта господарювання є окремою банківською (фінансовою) операцією, яка не є розрахунковою операцією у сфері продажу товарів (послуг).
Відтак, у спірних правовідносинах усі ознаки сервісу переказу коштів у значенні п. 14 ст. 9 Закону № 265/95-ВР підтверджені, а ознаки розрахункової операції з боку позивача – відсутні. Усі платежі приймалися виключно фінансовою компанією, розрахунки здійснювалися через системи сервісу переказів коштів, позивач отримував кошти лише як банківський переказ, а контролюючий орган не довів протилежного.
А тому, у позивача відсутній був обов`язок застосовувати РРО/ПРРО, що свідчить про помилковий висновок контролюючого органу щодо порушення пунктів 1–2 статті 3 цього Закону № 265/95-ВР.
Враховуючи наведене вище, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів дійшла висновку, що податковим органом не доведено правомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як підтверджується матеріалами справи, позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 24224 грн 00 коп., а за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 36336 грн 00 коп., а тому судові витрати підлягають до відшкодування на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 60560 грн 00 коп.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Ужгородпарксервіс» Ужгородської міської ради задовольнити.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі № 260/7369/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 17 липня 2025 року форми «С» № 00101520705 про застосування до Комунального підприємства «Ужгородпарксервіс» Ужгородської міської ради штрафу у сумі 18323468 (вісімнадцять мільйонів триста двадцять три тисячі чотириста шістдесят вісім) гривень 79 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Закарпатській області (код ЄДРОПУ 44106694) на користь Комунального підприємства «Ужгородпарксервіс» Ужгородської міської ради (код ЄДРПОУ 44205860) сплачений судовий збір в розмірі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 05 березня 2026 року