Справа № 296/8329/25
2/296/1161/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)

"08" квітня 2026 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого судді Адамовича О.Й.,
за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Енергорезерв», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (на стороні відповідача) Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про зняття (припинення) обтяження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою та відповідно до змісту позовних вимог просить ухвалити рішення, яким зняти (припинити) обтяження, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - квартири за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 1220640), за реєстраційним номером обтяження 1292334, зареєстрованого 09.09.2004 року за №1292334 Першою житомирською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови відділу ДВС Корольовського РУЮ, АА 552505 від 08.09.2004 року, та виключити реєстраційний номер обтяження 1292334 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.06.2004 року у справі №2-1249-1 ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Енергорезерв» грошові кошти у сумі 16232,62 грн. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. В межах виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 . Проте, вказана квартира на момент винесення постанови належала на праві власності ОСОБА_2 (матері позивача) на підставі договору дарування частини квартири. У 2017 року ОСОБА_3 померла та після її смерті позивач звернувся до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак з`ясувалося, що на квартиру накладений арешт, який до теперішнього часту залишається нескасований. Тому позивач вимушений звертатись за захистом своїх прав до суду.
Ухвалою від 15.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою від 18 лютого 2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача – адвокат Денисенко Б.Д. подав до суду заяву в якій просить справу розглядати без участі позивача та представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Також не заперечує щодо ухвалення заочного розгляду справи. (а.с.89).
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки, правом подати відзив не скористався, заперечень з приводу заявленого позову не висловлював, клопотань про відкладення судового засідання від нього не надходило.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання в якому просить проводити розгляд справи без участі представника Корольовського відділу ДВС у місті Житомирі (а.с.65,78).
Приймаючи до уваги викладене, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що стверджується копією свідоцтва про народження(повторне) (а.с.43).
08.04.2004 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування частини квартири, згідно якого ОСОБА_1 передав безоплатно у власність ОСОБА_2 належну йому 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 (а.с.12-13). 
Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Корольовського районного управління юстиції Гриньок О.А. від 08.09.2004 року серії АА №552505 накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_2 ; накладено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.11).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.17).
З копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №48706500 від 09.08.2017 року вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватним нотаріусом Пріма Н.В. 09.08.2017 року було заведено спадкову справу №661060288, номер у спадковому реєстрі 32/2017 (а.с.44).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 16.04.2025 №422938268 квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування №6-725 від 08.06.2004 року, свідоцтва про право на спадщину №6-92 від 24.06.2003 та свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 17.03.1998 року (а.с.45-46). 
Крім того, з вказаної інформації також вбачається, що 09.09.2024 року на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Корольовського районного управління юстиції АА №552505 від 08.09.2004 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , де власником зазначено ОСОБА_1 . 
Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За приписами ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Положеннями ч. 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
В ч. 1 ст. 1296 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Разом з тим, за приписами ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Отже, системний аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу відкриття спадщини, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Однак, наявність арешту на вказане спадкове майно перешкоджає спадкоємцю за законом оформити спадщину на майно, успадковане ним після смерті спадкодавця.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
В ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 по справі №643/3614/17, провадження №14-479цс19, прийшла до висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.
За приписами ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У постанові Касаційного цивільного суду Верхового суду від 28.08.2024 по справі №947/36027/21, зазначено, що наявність протягом тривалого часу арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за умов відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, - є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Отже, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22).
Аналізуючи наведені норми чинного законодавства та наявні у справі докази, судом встановлено, що ОСОБА_1 ні на момент накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , ні після того власником цієї квартири не був, у зв`язку з чим підстави для накладення обтяження у виді арешту на вказану квартиру як на майна боржника ОСОБА_1 були відсутні. При цьому позов про зняття арешту з майна поданий спадкоємцем, який через зазначену помилку позбавлений можливості оформити право власності на майно у порядку спадкування, суд вважає за необхідне захистити право позивача шляхом зняття арешту з майна. 
На переконання суду, такий висновок відповідає завданням цивільного судочинства, метою якого є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, зокрема, фізичних осіб.
В той же час, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних записів про обтяження оскільки Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено можливості виключення таких відомостей.
В п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 77-81, 89, 141, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Зняти арешт з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 09.09.2004 року Першою Житомирською державною нотаріальною конторою на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Корольовського районного управління юстиції АА №552505 від 08.09.2004 року, реєстраційний номер обтяження №1292334.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржено відповідачем шляхом подання до Корольовського районного суду м.Житомира заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Енергорезерв», адреса: м. Київ, вул. Братська, буд.4, кв.1, ЄДРПОУ 22910777.

Третя особа: Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), адреса: м. Житомир, вул. Леха Качинського, 12-А, ЄДРПОУ 35021396. 

Головуючий суддя О. Й. Адамович 

Дата складання повного тексту рішення: 09.04.2026