Справа № 738/169/26 
№ провадження 2-а/738/7/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

02 березня 2026 року         м. Мена

Менський районний суд Чернігівської області у складі:
судді - Волошиної Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до адміністративної комісії виконавчого комітету Менської міської ради Чернігівської області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення
з участю:
секретаря судового засідання –Шугалій А.С.
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – Минця О.В.,
представника відповідача – Марцевої Т.І. 
В С Т А Н О В И В:
І. Зміст позовних вимог.
В січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила постанову від 14 січня 2026 року адміністративної комісії при виконавчому органі Менської міської ради про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн скасувати, провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо неї про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП закрити, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваною постановою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП, а саме, за фактом продажу алкогольних напоїв неповнолітній особі. Позивач вважає зазначену постанову протиправною, оскільки відповідачем не було забезпечено повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, отримані докази оцінено однобічно, надано перевагу протоколу про адміністративне правопорушення. Постанова адміністративної комісії при виконкомі Менської міської ради не відповідає вимогам закону, оскільки не надано належної оцінки наявним у справі доказам, не оцінено їх відповідність вимогам законодавства та всупереч вимог КУпАП прийнято необґрунтоване рішення про її винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення. Позивач зазначає, що 29 листопада 2025 року вона перебувала на своєму робочому місці, але жодних неповнолітніх осіб, які б купували алкоголь не було. Під час здійснення торгівлі алкогольними напоями, у разі сумніву щодо віку особи, вона завжди просить документи, які б засвідчували вік особи. У матеріалах справи відсутній розрахунковий документ, який би підтверджував факт продажу алкогольних напоїв, а навпаки на підтвердження оплати товару, адміністративний матеріал містить квитанцію про рух коштів по картрахунку, за якою проведено оплату продуктів придбаних 29 листопада 2025 року об 11:34 год у ФОП ОСОБА_2 , на загальну суму 198,00 грн, що спростовує порушення нею вимог Закону. З постанови не вбачається, що адміністративна комісія при розгляді справи досліджувала зібрані докази.
Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.
На думку позивача, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №048488 від 29 листопада 2025 року, не зазначено відомостей про свідків правопорушення, їх адреси, а лише мається посилання на матеріали відеофіксації. В даному випадку при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 156 ч. 2 КУпАП, уповноважена особа не дотрималася закону щодо необхідності встановлення ознак складу даного адміністративного правопорушення та не долучила до протоколу доказів на підтвердження вини, а тому протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом. Даний протокол є головним доказом і визнання його недопустимим автоматично означає неможливість притягнення до адміністративної відповідальності позивача.
Ні постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності, ні протокол про адміністративне правопорушення не містять об`єктивної сторони вищевказаного правопорушення.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2026 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
05 лютого 2026 року від адміністративної комісії при виконавчому комітеті Менської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що оскаржувана постанова прийняла адміністративною комісією в межах її повноважень, при цьому були з`ясовані та враховані всі обставини справи. Підставою для прийняття постанови стали належним чином досліджені докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення від 29.11.2025 серії ВАВ № 048488, складений інспектором ювенальної превенції сектору взаємодії громадами ВП №1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП України в Чернігівській області Савенок І.М.; письмові пояснення ОСОБА_1 від 29.11.2025; письмові пояснення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відібрані у присутності начальника Служби у справах дітей Васильчук О.М.; письмові пояснення начальника служби у справах дітей Менської міської ради Васильчук О.М. від 29.11.2025; письмові пояснення від 03.12.2025 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , скрін з телефона оплати з банківської карти ОСОБА_5 на суму 198.00 грн; усні пояснення начальника Служби у справах дітей Менської міської ради Васильчук О.М.; усні пояснення ОСОБА_6 (відеозапис).
Всі докази були належним чином досліджені та оцінені на засіданні адміністративної комісії в присутності представника позивача - адвоката Минця Олександра Васильовича, якому була забезпечена можливість ознайомитися з усіма матеріалами справи та надавати свої пояснення.
В свою чергу відсутність чеку про продаж алкогольних напоїв свідчить про здійсненні їх продажу з порушенням вимог законодавства, що є окремим правопорушенням і жодним чином не спростовує доведеного факту продажу алкоголю неповнолітній особі.
Доводи щодо відсутності в магазині пива вартістю 198,00 грн. не спростовують факту продажу алкоголю, оскільки в наявних у справі доказах неодноразово згадується, що неповнолітня ОСОБА_6 придбала в магазині пиво та шейки. Також надана інформація про купівлю на суму 198,00 грн. інших товарів (чіпси, піца, пепсі) жодними належними доказами не доведена, а є фактично надуманою самим позивачем.
Твердження позивача щодо не дослідження доказів адміністративною комісією є необґрунтованим і нічим не підтвердженим. Матеріали справи про адміністративне правопорушення: протоколи адміністративної комісії та винесена постанова містять чітку інформацію про докази і про те, що вони були належним чином досліджені під час засідання адміністративної комісії і саме на підставі наявних доказів та їх детального і всебічного дослідження було винесено постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Менської міської ради у справі про адміністративне правопорушення від 14.01.2026.
Від позивача відповідь на відзив не надходив.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, наполягали на їх задоволенні. 
Представник відповідач Марцева Т.І. у судовому засіданні поклалася на розсуд суду при вирішенні даного спору.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 55 Конституції України, гарантує кожному право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
У ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Виходячи з положень статей 7, 9 КУпАП, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови, що суб`єкт владних повноважень, зокрема, поліцейський, встановить факт вчинення адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність відповідно до чинного законодавства.
Частиною 2 статті 156 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування як такі, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння заборонена, або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння через торгові автомати чи особами, які не досягли 18-річного віку, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби, що тягне за собою накладення штрафу від чотирьохсот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Обмеження щодо продажу алкогольних напоїв особам, які не досягли 18 років, встановлено ст. 71 Закону України ««Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».
Відповідно до ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати, зокрема, уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції.
Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Статтею 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, делеговані повноваження: розгляд справ про адміністративні правопорушення, віднесені законом до їх відання; утворення адміністративних комісій та комісій з питань боротьби зі злочинністю, спрямування їх діяльності.
Виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень (ч. 1 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад.
За приписами ч. 1 ст. 218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 2 ст. 156 цього Кодексу.
Тобто, адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад мають право розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі щодо накладення адміністративного стягнення за порушення правил торгівлі пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння.
Відповідно до ст. 251 КУпПАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.
А відтак, при розгляді справ щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіряючи обставини по справі, судом встановлено, що 14 січня 2026 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Менської міської ради винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 6800 грн.
З постанови вбачається, що ОСОБА_1 , будучи ФОП, порушила правила торгівлі пивом, а саме здійснила продаж пива особі, яка не досягла 18-річного віку, в порушення ст. 71 Закону України ««Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КУпАП. 
Із досліджених судом матеріалів справи про адміністративне правопорушення, які надіслані відповідачем разом із відзивом на позовну заяву, встановлено, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 048488, складеного інспектором сектору ювенальної превенції ВП №1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП у Чернігівській області Савенок І.М.. стосовно ФОП ОСОБА_1 за фактом вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП.
Відповідно до змісту протоколу, 29 листопада 2025 року о 12-00 год ОСОБА_1 , перебуваючи на своєму робочому місці в магазині, який розташований по АДРЕСА_1 , здійснила продаж алкогольного напою – пива «Львівське» 4,5% алкоголю, за ціною 98 грн 00 копійок, неповнолітній ОСОБА_6 , 2012 року народження, чим порушила правила торгівлі пивом, крім безалкогольного, особі, яка не досягла 18 років, чим порушила вимоги статті 71 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КУпАП. 
При винесенні оскаржуваної постанови адміністративною комісією враховані надані письмові пояснення малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , начальника служби у справах дітей Менської міської ради Васильчук О.М. від 29 листопада 2025 року, ОСОБА_4 , скрін з телефона оплати з банківської карти « ОСОБА_5 » на суму 198,00 гривень, згідно з якою адресою оплати є АДРЕСА_1 , оплату здійснено 29 листопада 2025 року об 11-34 год.
З письмових пояснень ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 29.11.2025 він зателефонував ОСОБА_7 , запропонував погуляти, остання запросила до себе додому. Через деякий час вони пішли в місцевий магазин «Близенько», де ОСОБА_8 купила пляшку пива «Львівське», ємністю 2 літри, після цього вони пішли на вихід із села, де їх підібрав попутний транспорт, так вони доїхали до міста Мена. По дорозі до міста Мена ОСОБА_8 зробила кілька ковтків пива, потім заховала пляшку в рюкзак. В місті Мена зняли готівку в банкоматі, а саме 400 гривень, та пішли після цього на зупинку, щоб добратися до міста Чернігова. Дану поїздку запропонувала Євгенія. Маршрутку “спіймали” близько 15-16 години. На зупинці в місті ОСОБА_9 вживала пиво, він не пив пива взагалі. Решту пива ОСОБА_8 допила в маршрутці. ОСОБА_10 вони приїхали в місті Чернігові йому невідомо, так як він не знає міста. У місті Чернігові у них з ОСОБА_11 трапився конфлікт, а тому він вирішив їхати додому в село Феськівка, “спіймав” попутну машину, яка їхала до міста ОСОБА_12 , цих людей він не знав, але вони “пожаліли” його та привезли прямо в село Феськівку, приїхав в село орієнтовно о 19.00 годині, перебував у свого друга ОСОБА_13 .
З пояснень начальника служби у справах дітей Менської міської ради ОСОБА_14 від 29.11.2025 вбачається, що 29.11.2025 їй зателефонувала інспектор ювенальної превенції ОСОБА_15 та повідомила, що двоє малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_8 11 та 13 років відповідно, попутним транспортом поїхали в м. Чернігів. Під час опитування ОСОБА_16 зазначив, що його подруга ОСОБА_8 купила пляшку пива «Львівське» ємністю 2 л та випила її по дорозі до м. Чернігова, а саме на зупинці в м.Мена напроти ресторану та безпосередньо в маршрутці. ОСОБА_17 купила в с.Феськівка в магазині «Близенько». До м. Чернігова діти поїхали без відома і без дозволу дорослих. В м. Чернігові між дітьми стався конфлікт, а тому ОСОБА_16 самостійно поїхав додому попутним транспортом. В цей час мати ОСОБА_16 вживала спиртні напої, про перебування свого сина в м.Чернігові не знала. 
До протоколу також додано пояснення від 23.12.2025 ОСОБА_4 , матері ОСОБА_6 , у яких остання зазначила, що у її доньки є карта «Приватбанку» « ОСОБА_18 », гроші на карту їй “кидає” дідусь та мати. ОСОБА_8 інколи розраховується за покупки картою. Так, 29.11.2025 у доньки був день народження; ОСОБА_19 відпросилась піти погуляти по селу, про ОСОБА_20 вона нічого не говорила, вона весь час спілкувалась з донькою по телефону, і та розповіла, що вже в місті Чернігові, її нудить, через те, що ОСОБА_19 випила пиво та шейки, які купила в магазині «Близенько», який розташований в с. Феськівка. Алкоголю ОСОБА_19 купила на 198 гривень. Також донька розповіла матері, що в м. Чернігів поїхала разом з сусідським хлопцем ОСОБА_21 , з яким у неї виник конфлікт та ОСОБА_3 втік додому в с. Феськівка. Оскільки хлопець малолітній, тому ОСОБА_4 і звернулась до поліції.
До протоколу додано скрін з телефона оплати з банківської карти № НОМЕР_1 , ОСОБА_22 , відповідно до якої 29.11.2025 об 11:34 год було здійснено оплату за товари на суму 198.00 грн у магазині ОСОБА_23 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Під час розгляду справи було відтворено диск з відеозаписом, який міститься в матеріалах справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 156 КУпАП, на якому зафіксована розповідь малолітньої ОСОБА_6 про те, як вона разом з ОСОБА_24 купили у магазині «Близенько» у продавчині на ім`я ОСОБА_25 пиво. 
Проте, суд не бере до уваги вказаний відеозапис, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які посилання на нього, як на доказ, із зазначенням його ідентифікуючих ознак, а саме з відеозапису не зрозуміло, на який саме технічний засіб проводилося фіксування, ким саме, у присутності кого та ким відбиралися пояснення у малолітньої дитини та проводилося їх фіксування, чи були при цьому присутні законні представники малолітньої дитини та/або представник служби у справах дітей. 
У судовому засіданні малолітня ОСОБА_8 у присутності представника служби у справах дітей та законного представника, матері, ОСОБА_4 , пояснила, що 29 листопада 2025 року приблизно о 12-00 год разом з ОСОБА_26 прийшли у магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та попросили продавчиню продати їм пиво, сказали, що це для батьків. Вона купила пляшку пива ємністю 2 літра, 2 шейка, за які розрахувалася карткою, за покупку сплатила 250 грн. ОСОБА_27 їм продавала не ОСОБА_25 , а інша продавчиня. Раніше назвала продавчиню ОСОБА_25 , бо переплутала. Після цього вони з ОСОБА_28 пішли до неї додому, де у кімнаті, потайки від батьків, вживали пиво та шейки, а потім вирішили поїхати у місто Чернігів. До міста Чернігова доїхали маршруткою, приїхали до ТЦ «Голівуд», звідки ОСОБА_28 втік від неї і поїхав назад у село, вона перелякалася, зателефонувала тітці. 
У поясненнях, долучених до протоколу та у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що вона є ФОП, та здійснює свою господарську діяльність в АДРЕСА_1 , в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». 29 листопада 2025 року перебувала на своєму робочому місці в магазині, жодних неповнолітніх осіб, які купували б алкоголь не було, під час здійснення торгівлі алкогольними напоями, вона завжди просить документи, які б засвідчували вік особи, у разі виникнення сумніву щодо віку особи.
Водночас з цим, на підтвердження доводів позовної заяви позивачем додано квитанцію про рух коштів по картковому рахунку карта № НОМЕР_1 , якою проведено оплату товару, придбаного 29 листопада 2025 року об 11:34 год на загальну суму 198,00 грн, чек №414883, у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 », АДРЕСА_1 , у ФОП ОСОБА_2 , а не ФОП ОСОБА_1 . 
Відповідно до виписки АТ «Ощадбанк» щодо клієнта ФОП ОСОБА_1 , по транзакціях здійснених у період з 01.11.2025 по 30.11.2025, відсутні будь-які транзакції за 29.11.2025 через ІD термінал 52409678, а також відсутні відомості про здійснення розрахунку карткою № НОМЕР_1 на суму 198,00 грн за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-21).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 показала, що вона є ФОП та здійснює свою підприємницьку діяльність у магазині Близенько, у АДРЕСА_1 , займається продажем продуктів харчування, на торгівлю алкогольними напоями не має ліцензії. У цьому ж магазині свою підприємницьку діяльність здійснює ФОП ОСОБА_1 , яка має ліцензію на торгівлю алкогольними напоями. Кожна з них має окрему касу, через яку можна розрахуватися лише за той товар, який є у кожної з них в асортименті. 29 листопада 2025 року приблизно об 11-00 годині до магазину приходили двоє дітей, дівчина купила 2 пачки чіпсів, піцу та пляшку пепсі, за придбаний товар розраховувалася карткою, будь-яких алкогольних напоїв їй ніхто не продавав. 
Однак, адміністративною комісією під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 156 КУпАП не були перевірені вказані обставини, не надано оцінку поясненням малолітніх дітей, які різняться між собою, а також поясненням начальника служби у справах дітей ОСОБА_14 та матері ОСОБА_6 – ОСОБА_4 , які ґрунтуються виключно на поясненнях малолітніх дітей.
Таким чином, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови достеменно не встановлено особу, якою було здійснено продаж алкогольного напою малолітній особі.
Відтак, факти, які б свідчили про те, що саме позивач 29.11.2025 здійснила продаж алкогольного напою малолітній ОСОБА_7 не підтверджено належними та допустимими доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності.
Як встановлено судом, будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, відповідачем не надано.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16).
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 14.05.2020 у справі №240/12/17).
Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення винесена з порушенням вимог КУпАП, дані, які містяться у ній викликають сумніви щодо вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП. Крім того, адміністративна комісія при вирішенні питання щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності не звернула уваги на зазначені вище у рішенні порушення, не здійснила належної оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення.
Таким чином, зважаючи на відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, суд приходить до висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, оскаржувана постанова прийнята без всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому, відповідно до п. 3 ст. 293 КУпАП, ст. 286 КАС України, суд скасовує вказану постанову і закриває провадження у справі.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому інші доводи сторін, не впливають на вищевказані висновки суду.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17, провадження № 11-1287апп18, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.
Враховуючи положення п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а також те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2026 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2026 року становить 3328, 00 грн, за заявлену у позовній заяві вимогу немайнового характеру судовий збір підлягає сплаті у розмірі 665, 60 грн.
Виходячи з положення ч. 1 ст. 139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого органу Менської міської ради на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 665, 60 грн.
Керуючись статтями 247, 251, 252, 280, 288, 293 КУпАП, статтями 2, 5, 9, 72-74, 77, 78, 79, 132, 139, 241, 242, 286, 293, 295 КАС України, суд
У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до адміністративної комісії виконавчого комітету Менської міської ради Чернігівської області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Скасувати постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Менської міської ради Чернігівської області від 14 січня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 156 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути з виконавчого комітету Менської міської ради (за рахунок бюджетних асигнувань)  судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач:Адміністративна комісія виконавчого комітету Менської міської ради Чернігівської області, місцезнаходження: вул. Героїв АТО, 6, місто Мена, Корюківський район Чернігівська область, індекс 15600, код ЄДРПОУ 04061777.
Суддя Н.В. Волошина