П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 296/14779/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Пилипюк Л.М. 
Суддя-доповідач - Драчук Т. О. 
02 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Драчук Т. О. 
суддів: Полотнянка Ю.П.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 08 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління патрульної поліції у Житомирській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, 
В С Т А Н О В И В :
в грудні 2025 року позивач, - ОСОБА_1 , звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління патрульної поліції у Житомирській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 26.12.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління патрульної поліції у Житомирській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 08.01.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління патрульної поліції у Житомирській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності повернуто позивачу.
Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою справу направити для продовження розгляду. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.
Згідно ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Враховуючи положення ст. 312 КАС України, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, підставою для залишення адміністративного позову без руху (ухвала Корольовського районного суду м. Житомира від 26.12.2025) стало те, що позивач пропустила строк звернення до суду.
Також, в межах вказаної ухвали суд першої інстанції зазначив, що предметом спору за цим позовом є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5874836 від 06 жовтня 2025 року, складеною поліцейським Управління патрульної поліції в Житомирській області молодшим лейтенантом Павлушенком Т. М., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Зміст оскаржуваної постанови свідчить, що ОСОБА_1 отримала її копію безпосередньо в день притягнення її до адміністративної відповідальності, тобто 06 жовтня 2025 року.
Позов надійшов до суду 24 грудня 2025 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 286 КАС України.
Жодних доказів наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду позивач до матеріалів позову не надала.
Отже, наведені позивачем підстави для поновлення строку оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності належним чином не обґрунтовані та не підтверджені документально.
Також установлено, що позивач не надала належних доказів сплати судового збору.
Судовий збір, який сплачений відповідно платіжної інструкції АТ КБ «Приватбанк» №1.346471709.1 від 09 жовтня 2025 року не зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України в цій справі, оскільки оригінал вказаного платіжного документу вже було використано позивачем при зверненні до суду в іншій справі.
Таким чином, заява не містить належних доказів сплати судового збору.
05 січня 2026 року до суду від представника позивача адвоката Дятла В. В. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано доказ сплати судового збору та нову редакцію позовної заяви в двох примірниках.
Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції зазначив, що жодних доказів наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду позивач до матеріалів позову не надала.
З урахуванням вказаного, позивач недоліки, зазначені в ухвалі суду від 26 грудня 2025 року в повній мірі не усунув, не вказав інших підстав для поновлення строку звернення до суду з цим позовом, доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку не надав.
На підставі викладеного та відповідно до ст. 123, 169 КАС України, суд першої інстанції визнав вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду, не підтвердженими належними доказами, а тому позовну заяву та додані до неї документи слід повернути позивачу у зв`язку з пропуском строку на звернення до суду.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1, 3 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Як передбачено вимогами ст.270 КАС України на категорію справ передбачену ст.286 КАС України поширюються вимоги ст.120 КАС України.
Відповідно до ч.1, 5 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день.
Згідно з ч.1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Приписи п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.
В свою чергу, як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, позивач в межах справи №296/11654/25 вже зверталась до суду щодо визнання протиправною та скасування постанови молодшого лейтенанта поліції, інспектора Павлушенко Тараса Миколайовича, 2 взводу, 4 роти, 1 батальйону, Управління патрульної поліції в Житомирській області (м. Житомир), серія ЕНА №5874836 від 06 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн за ч.1 ст.122 КУпАП.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 31.10.2025, в межах справи №296/11654/25, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, поліцейського інспектора Павлушенко Тараса Миколайовича Управління патрульної поліції в Житомирській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - залишено без руху.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 10.11.2025, в межах справи №296/11654/25, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, поліцейського інспектора Павлушенка Тараса Миколайовича Управління патрульної поліції в Житомирській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, повернуто позивачці.
Вказана ухвала Корольовського районного суду м. Житомира від 10.11.2025, в межах справи №296/11654/25, опублікована в ЄДРСР 12.11.2025. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у представника позивача адвоката Дятла Володимира Івановича наявний електронний кабінет з 04.06.2024, в який йому було надіслано вказану ухвалу.
Підставам повернення визначенні в ухвалі Корольовського районного суду м.Житомира від 10.11.2025, в межах справи №296/11654/25, суд не може надавати оцінку оскільки вказана ухвала не є предметом апеляційного розгляду та не була оскаржена до суду.
В свою чергу, в друге з адміністративним позовом позивач звернулась до суду 24.12.2025. Тобто, майже через півтора місяці після винесення ухвали про повернення адміністративного позову поданого вперше (ухвала Корольовського районного суду м. Житомира від 10.11.2025, в межах справи №296/11654/25).
Також, колегія суддів зауважує, що питання, пов`язані з оцінкою поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду неодноразово вирішувалось Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 27.05.2020 у справі №9901/546/19, де вказано на те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Порівняльний аналіз словоформ “дізналася” та “повинна була дізнатися” дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
При визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися про дійсний стан свого права (інтересу) не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Аналогічний підхід до тлумачення поняття «повинен був дізнатися», що вжите у статті 122 КАС України, неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10 квітня 2025 року у справі № 380/9517/23, від 29 листопада 2024 року у справі № 420/6633/23.
У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Отже, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Тобто, строк звернення до адміністративного суду може бути поновлений лише за наявності поважних підстав, наявність яких підтверджена відповідними доказами.
У цьому контексті судова колегія зауважує, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).
Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №160/6430/20 та від 08.05.2025 у справі №154/548/21.
Розумні строки в адміністративному судочинстві – це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2024 року у справі № 990/330/23 зауважила, що хоча частина восьма статті 169 КАС і передбачає право повторного звернення до адміністративного суду у разі повернення позовної заяви, але разом з тим це не виключає необхідності дотримання встановленого законом порядку відповідного звернення. Тож, якщо позов подано з пропуском встановленого законом строку звернення до суду, позивач має обґрунтувати поважність причин, з яких строк був пропущений (у тому числі, якщо це стосується поведінки учасника справи чи його представника, яка передувала відповідному зверненню) з підтвердженням підстав для поновлення строку належними доказами, а суд першої інстанції, у свою чергу, з`ясувати, чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення з позовом поважними.
У постанові від 10 лютого 2022 року у справі № 815/4960/17 Верховний Суд зазначив, що право особи повторно звернутися з позовом після його повернення, що визначено нормами КАС України, не є абсолютним, таке звернення повинно бути в порядку, встановленому законом. Сама по собі та обставина, що повернення позовної заяви не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права на звернення до суду у будь-який момент після повернення вперше поданої позовної заяви без урахування процесуальних строків встановлених для цього, а у суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.
Також, у постановах від 24 липня 2023 року (справа №200/3692/21), від 07 вересня 2023 року (справа №120/3679/22) Верховний Суд сформував висновок, відповідно до якого строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:
- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;
- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;
- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;
- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;
- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.
По аналогії висновок Верховного Суду у постановах від 24 липня 2023 року (справа №200/3692/21), від 07 вересня 2023 року (справа №120/3679/22) можливо застосувати й до адміністративного позову.
З урахуванням вказаного, колегія суддів зазначає, що повторне звернення через півтора місяці після повернення апеляційної скарги поданої вперше, з урахуванням, що спір відноситься до окремих категорій термінових адміністративних справ, в якій законодавець обмежив строк звернення до суду, визначивши десятиденний термін, не може вважатись таким, що відбулось в межах строку встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань.
Отже, підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду. Крім того, колегія суддів зауважує, що факт звернення до суду з адміністративним позовом вдруге, в даних правовідносинах, не є тією беззаперечною обставиною для поновлення строку, оскільки повторне звернення до суду відбулось лише через півтора місці після повернення апеляційної скарги поданої вперше.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 08 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Полотнянко Ю.П.    Смілянець Е. С.