ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року м. Львів	справа № 826/5787/16	

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду із позовом до Державної судової адміністрації України (відповідач-1), Дніпропетровського окружного адміністративного суду (відповідач-2), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо здійснення дій з перерахування коштів з урахуванням встановленого законом розміру посадового окладу на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по день винесення рішення включно відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції відповідно до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»);
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити дії з перерахування коштів з урахуванням встановленого законом розміру посадовою окладу на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по день винесення рішення включно відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції відповідно до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»);
- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровського окружного адміністративного суду в частині нарахування та виплати позивачу заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по день винесення рішення включно відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції відповідно до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»);
- зобов`язати Дніпропетровський окружний адміністративний суд зробити позивачу перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по день винесення рішення включно відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції відповідно до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо).
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що працює в апараті Дніпропетровського окружного адміністративного суду на посаді помічника та є державним службовцем. Зазначає, що розмір заробітної плати працівників апарату суду встановлюється Законом України «Про державну службу», але з обов`язковим урахуванням приписів частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо мінімальної межі посадового окладу працівника апарату суду у розмірі не менше 30% посадового окладу судді місцевого суду. Таке ж положення щодо 30%-ої межі було передбачено і в редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (частина перша статті 144), що діяла з 26 жовтня 2014 року до набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд». Утім, відповідачі не дотрималися наведених приписів Закону, заробітна плата не нараховується позивачу відповідно до частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у попередній редакції та частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у новій редакції, що й зумовило його звернення з цим позовом до суду, який він просить задовольнити повністю. 
Позиція відповідача-1 викладена у письмовому запереченні на адміністративний позов. Відповідач-1 вказує, що у період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року Кабінет Міністрів України не вчинив дій щодо приведення постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 у відповідність до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідач-1 не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто без збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача. У тексті постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 644, яка набула чинності 09 вересня 2015 року, немає застережень про поширення дії її норм стосовно виплаченої раніше (у 2014-2015 роках) заробітної плати, а також про проведення будь-якого перерахунку. Тобто норми цієї постанови не мають зворотної дії в часі. Підставою для відмови у здійсненні нарахування та виплати позивачу заробітної плати є не відсутність бюджетного фінансування, а відсутність механізму її здійснення, що не залежить від Державної судової адміністрації України.
З огляду на вказане у задоволенні позову просить відмовити повністю. 
Позиція відповідача-2 викладена у письмовому запереченні на адміністративний позов. Відповідач-2 вказує, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності місцевих та апеляційних судів здійснює Державна судова адміністрація України. Відповідач-2 є державною установою, повністю фінансується з Державного бюджету України та в своїй діяльності керується Конституцією, законами України і не може порушувати чинне законодавство України. Позивач, звернувшись до суду, обрав неналежний спосіб захисту свого права, зазначивши у позові неналежного відповідача в особі Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
З огляду на вказане у задоволенні позову просить відмовити повністю.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2016 року провадження у справі зупинено за клопотанням представника Державної судової адміністрації України до розгляду Верховним Судом України адміністративної справи № 820/4653/15 за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління ДСА України у Харківській області про проведення перерахунку заробітної плати.
На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399, передано судові справи Окружного адміністративного суду міста Києва Львівському окружному адміністративному суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 лютого 2025 року для розгляду справи № 826/5787/16 визначено суддю Клименко Оксану Миколаївну.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року прийнято матеріали адміністративної справи до провадження; постановлено, що після поновлення провадження у справі справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року провадження у справі поновлено.
Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до наказу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 березня 2013 року № 65-к «Про переведення ОСОБА_1 на посаду помічника судді» позивача за його згодою з 15 березня 2013 року переведено на вакантну посаду помічника судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду з посадовим окладом згідно із штатним розписом; присвоєно позивачу 11 (одинадцятий) ранг державного службовця 5 (п`ятої) категорії посад.
Згідно з довідкою про доходи, виданою 29 січня 2016 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом, заробітна плата позивача у 2015 році становила: у січні – 2190,22 грн; у лютому – 2234,06 грн; у березні – 3034,97 грн; у квітні – 3326,16 грн; у травні – 1909,06 грн; у червні – 2863,32 грн; у липні – 2890,12 грн; у серпні – 4477,72 грн; у вересні – 5650,68 грн; у жовтні – 5318,57 грн; у листопаді – 5230,60 грн; у грудні – 8533,63 грн.
Позивач, уважаючи порушеним своє право на отримання в належному розмірі заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період починаючи з 29 березня 2015 року відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції відповідно до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»), звернувся з цим позовом до суду.
Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі – Закон № 1697-VII), яким внесено зміни до статті 144 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VІ), яким зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.
Абзацом другим підпункту 1 та абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII Кабінет Міністрів України зобов`язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-VІ.
З 28 березня 2015 року Законом України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі – Закон № 192-VІІІ) затверджено нову редакцію Закону № 2453-VІ, статтею 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.
Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов`язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - Закон № 3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.
Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).
За правилами статті 142 Закону № 2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема Державна судова адміністрація України. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (далі – БК України) (стаття 143 Закону № 2453-VІ). 
Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону № 2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.
З 01 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (далі - Закон № 80-VІІІ) визначено, що норми і положення, зокрема частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - Постанова № 268), зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 09 вересня 2015 року. 
Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов`язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.
Згідно з частинами першою та другою статті 23 БК України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 51 БК України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Ураховуючи наведене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 09 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до Постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України від 16 січня 2014 року № 719-VІІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та № 80-VІІІ видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ, частини першої статті 147 Закону № 2453-VІ (у редакції з 28 березня 2015 року) не передбачено, Державна судова адміністрація України як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 липня 2016 року у справі № 820/4653/15.
З огляду на вказане суд не встановив протиправної бездіяльності відповідача-1, як головного розпорядника бюджетних коштів, щодо перерахування на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду коштів з урахуванням встановленого законом розміру посадового окладу за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по день винесення рішення включно відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції відповідно до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»).
Зважаючи на те, що відповідач-2 не є головним розпорядником бюджетних коштів, а таким є саме Державна судова адміністрація України, протиправної бездіяльності якої суд під час розгляду цієї справи не встановив, то відсутня й протиправна бездіяльність Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати позивачу заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по день винесення рішення включно відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції відповідно до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»).
З урахуванням того, що під час розгляду цієї справи суд не встановив протиправної бездіяльності відповідачів-1, 2, яка оскаржується позивачем у цій справі, то похідні позовні вимоги про зобов`язання відповідачів-1, 2 до вчинення дій, що випливають із суті такої бездіяльності, також не підлягають задоволенню. 
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.
Відповідно до положень статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд 
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601), Дніпропетровського окружного адміністративного суду (вул. Академіка Янгеля, 4, м. Дніпропетровськ, 49000) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду відповідно до статей 295-297 КАС України та з урахуванням пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду». 
Повний текст рішення складено 02 квітня 2026 року. 

Суддя	Клименко Оксана Миколаївна