ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ

23.03.2026	м. Суми	Справа № 920/1763/25	

Суддя господарського суду Сумської області Вдовенко Д.В., розглянувши матеріали справи № 920/1763/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Автобетонбуд” (вул. Тополянська, буд. 18, м. Суми, 40000) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельний лідер 2000” (вул. Лінійна, буд. 24, м. Суми, 40007) про стягнення 192 158 грн 03 коп.,

УСТАНОВИВ:

Позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 192 158 грн 03 коп., в тому числі: 146 916 грн 00 коп. заборгованості за поставлений товар відповідно до видаткової накладної № 54 від 03.05.2023, 33 516 грн 93 коп. інфляційних втрат, 11 725 грн 10 коп. 3% річних.
У позовній заяві позивач зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, в тому числі витрати на правничу допомогу в сумі до 25 000 грн. Позивач зазначив, що разом з позовною заявою не можуть бути подані документи на підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката, оскільки неможливо зробити остаточний розрахунок. До позовної заяви позивач додав ордер на надання правничої допомоги серія ВМ № 1072365 від 29.12.2025.
Рішенням від 09.03.2026 у справі № 920/1763/25 (повний текст підписаний 13.03.2026) господарський суд позов задовольнив частково; стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельний лідер 2000” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Автобетонбуд” 146 916 грн 00 коп. заборгованості за поставлений товар, 33 516 грн 93 коп. інфляційних втрат, 11 713 грн. 03 коп. 3% річних, 2422 грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору; у задоволенні позову в іншій частині - відмовив. 
11.03.2026 позивач подав заяву (вх. № 1073 від 11.03.2026), в якій просить суд стягнути з відповідача 27 000 грн. витрат на правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат позивач подав детальний опис робіт, договір про надання правничої допомоги від 08.08.2024, додаткову угоду № 2/12 від 12.12.2025, акт приймання-передачі наданих послуг від 06.03.2026. 
Згідно зі ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
За приписами ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Ухвалою від 13.03.2026 господарський суд призначив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Автобетонбуд” (вх. №1073 від 11.03.2026) про ухвалення додаткового рішення у справі до розгляду без повідомлення учасників справи на 23.03.2026.
Відповідач своєї позиції щодо поданої позивачем заяви не висловив. 
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 30.09.2021 у справі № 918/853/20, у випадку розгляду справи у порядку спрощеного провадження, коли проведення судових дебатів процесуальним законом взагалі не передбачено, учасник справи має дотримуватися встановленого пунктом 2 частини восьмої статті 129 ГПК України п`ятиденного строку для подання заяви про розподіл судових витрат та доказів понесення таких витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідні висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі № 922/445/19.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі № 920/1763/25 в сумі 27 000 грн 00 коп. підтверджується поданими позивачем доказами, зокрема детальним описом робіт, копіями договору про надання правничої допомоги від 08.08.2024, додаткової угоди № 2/12 від 12.12.2025, акту приймання-передачі наданих послуг від 06.03.2026. 
За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Зазначене відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 2/12 від 12.12.2025 до договору про надання правничої допомоги від 08.08.2024, враховуючи значення справи для клієнта, а також кваліфікацію адвоката, з метою деталізації вартості послуг, сторони дійшли згоди про те, що розмір гонорару (винагороди) адвоката за договором обраховується за погодинною ставкою у розмірі 3000 грн на годину, оскільки обставини справи не дозволяють чітко визначити час, що буде затрачений на захист інтересів клієнта.
Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 06.03.2026 адвокат надав позивачу послуги зі складання позовної заяви, а саме: аналіз документів позивача; пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах; підготовка подання адвокатського запиту; формування правової позиції; зустріч з клієнтом, уточнення обставин справи, погодження правової позиції; розрахунок штрафних санкцій; підготовка та подання позовної заяви через електронний суд; підготовка та подання клопотання про витребування доказів через електронний суд; участь у справі в суді першої інстанції. Кількість годин - 9 годин; загальна вартість послуг 27 000 грн 00 коп.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись принципами справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку про часткову відмову позивачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу (в сумі 17 000 грн 00 коп.), з урахуванням таких критеріїв, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, завищення розміру вартості послуг адвоката щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час. Суд враховує, що справа не є складною, предметом спору у справі є стягнення заборгованості за товар, отриманий за видатковою накладною, що підписана сторонами, справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Суд вважає, що у спірних правовідносинах обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, зважаючи на складність справи, є розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката в сумі 10 000 грн 00 коп.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. покладаються на відповідача. У відшкодуванні понесених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 17 000 грн суд відмовляє та відповідно не покладає такі витрати на відповідача.
Суд зазначає про відсутність втручання суду в договірні відносини позивача з адвокатом за укладеним договором, позаяк обов`язок виконання прав і обов`язків за цим договором не змінюється і не припиняється у зв`язку з покладенням судом судових витрат на правничу допомогу на відповідача не в повній сумі, про яку домовились позивач та адвокат (постанови Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/20792/20, від 14.06.2022 у справі №904/4876/21, від 22.06.2022 у справі №904/7334/21, від 30.05.2022 у справі №904/7347/21).
Керуючись ст. 2, 13, 123, 126, 221, 240, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельний лідер 2000” (вул. Лінійна, буд. 24, м. Суми, 40007, код ЄДРПОУ 44220255) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Автобетонбуд” (вул. Тополянська, буд. 18, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 38602052) 10 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

2. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. 

3. Відповідно до ст. 241, 244, 256, 257 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Додаткове рішення підписане суддею 26.03.2026.

Суддя	Д.В. Вдовенко