ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/40366/24 Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді Безименної Н.В.
суддів Аліменка В.О. та Файдюка В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі Київського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій, стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати закінченим з 25.04.2023 строк на добровільне виконання рішення Окружного адміністративного суду м.Києві від 11.08.2022 у справі №640/33351/20, встановлений для Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь позивача грошові кошти у сумі 267 250,63 грн, належні згідно з рішенням Окружного адміністративного суду м.Києві від 11.08.2022 у справі №640/33351/20.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у відкритті провадження у адміністративній справі відмовлено відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій він просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті позовних вимог.
Зокрема, апелянт вказує, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не враховані положення ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, які є правовою підставою для задоволення позовних вимог.
На переконання апелянта, суд першої інстанції не встановив, що предметом позовних вимог у цій справі є невиконання відповідачем досудової вимоги позивача в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України, згідно з якими якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 
Отже, апелянт вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що предметом позовних вимог у цій справі є оскарження бездіяльності відповідача щодо невиконання судового рішення, оскільки, насамперед, предметом позовних вимог є невиконання відповідачем вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі Київського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій, стягнення грошових коштів.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.
Колегія суддів наголошує, що беручи до уваги відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, введення в Україні воєнного стану, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, керуючись нормами ст.311 КАС України справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
18 листопада 2020 року Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу видано довідку від 18.11.2020 № 222/4/164/239-817 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019.
При цьому, Військова частина НОМЕР_1 направила до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві вказану довідку для здійснення перерахунку основного розміру пенсії позивача.
Відповідач жодних дій для перерахунку пенсії позивача не вчинив, тому, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києві від 11.08.2022 у справі №640/33351/20, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити з 01.04.2019 пенсію позивача на підставі довідки Військової частини НОМЕР_1 № 222/4/164/239/817 від 18.11.2020 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 без обмеження її максимального розміру, з обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням проведених раніше виплат.
Вказане рішення суду набрало законної сили 24.10.2022.
Як встановлено з листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.03.2023 №8085-8753/Н-02/8-2600/23 на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року у справі № 640/33351/20 Головним управлінням проведено перерахунок пенсії та здійснено нарахування коштів, які будуть виплачені у порядку черговості в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Відповідно до інформації з вказаного листа, борг відповідача по рішенню Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року у справі № 640/33351/20 складає 267250,63 грн.
14 квітня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з Досудовою вимогою з пропозицією упродовж 10 днів перерахувати вказану суму невиплаченої пенсії.
Як зазначає позивач, Досудова вимога відповідачем не виконана, у тому числі, будь-яка відповідь щодо вказаної вимоги відповідачем не надана.
Позивач, вважаючи, що відповідач належним чином не виконує покладене на нього завдання щодо виконання судового рішення, звернувся до суду з позовом про примусове стягнення грошових коштів. 
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, виходив з того, що спір у цій справі фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме: рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року у справі № 640/33351/20. У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у цій справі наявний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до вимог ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Відповідно до вимог ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання окремого адміністративного позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання вже постановлених судових рішень, які набрали законної сили.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
З позовної заяви вбачається, підставою звернення позивача до суду із цим позовом фактично є нездійснення відповідачем добровільного виконання судового рішення у справі №640/33351/20, внаслідок чого позивач просить визнати закінченим строк на добровільне виконання судових рішень та стягнути з відповідача відповідну суму грошових коштів.
Тож, цей позов спрямований на встановлення факту бездіяльності відповідача щодо добровільного виконання судових рішень в іншій справі.
На думку колегії суддів, за своєю суттю спір у цій справі виник у зв`язку із виконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві рішення Окружного адміністративного суду м.Києві від 11.08.2022 у справі №640/33351/20 з питання виплати позивачу заборгованості при перерахунку його пенсії.
При цьому, рішенням Окружного адміністративного суду м.Києві від 11.08.2022 у справі №640/33351/20 вже визнавались протиправними дії відповідача щодо нездійснення перерахунку пенсії позивача з 01.04.2019.
Водночас, за твердженням позивача, на момент його звернення до суду в межах адміністративної справи №320/40366/24 (яка розглядається) заборгованість Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з виплати перерахованої пенсії в повному обсязі виплачена йому не була.
За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що вказаним діям Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неперерахунку та невиплаті позивачу пенсії вже надавалась правова оцінка судом в межах провадження у справі №640/33351/20, тобто спірні правовідносини між сторонами вже вирішені в судовому порядку та перейшли до стадії виконання судового рішення.
Верховний Суд в постанові від 03 квітня 2019 року по справі №820/4261/18 (№ К/9901/1062/19) вказав, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).
Верховний Суд в постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст.382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Також Верховний Суд вказав, що якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку ст. 382 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов. У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах 06.02.2019 року по справі №816/2016/17, від 30.03.2021 року по справі №580/3376/20, 30.09.2020 року по справі №420/5365/19.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити його право у разі визнання його судом порушеним.
Тож, у цій справі новий публічно-правовий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення у справі №640/33351/20.
Верховний Суд в постанові від 11.04.2018 року по справі №9901/433/18 зазначив, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.
В рішенні від 27.11.2008 року у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п.197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Джорж Естіма проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*II, п.35, та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia), №2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).
У справі «Горнсбі проти Греції» (від 19.03.1997 року, заява №18357/91, п.40) Суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. У вказаній справ визначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важно уявити ситуацію, щоб п.1 ст.6 Конвенції докладно описував процедурні Гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення ст.6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду ї проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації несумісних із принципом верховенства права.
Щодо посилань апелянта на те, що ним пред`явлений позов в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки положення наведеної статті застосовуються щодо невиконання боржником цивільних зобов`язань, в той час, як в цьому випадку стоїть питання про належне виконання судового рішення, контроль за яким встановлюється або в процесуальному порядку передбаченому ст.382, 383 КАС України, або в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» № 4094-IX від 21.11.2024, який набрав чинності 19.12.2024, частину 3 ст.378 КАС України доповнено абзацом другим такого змісту:
"Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат".
Отже, з 19.12.2024 положеннями процесуального законодавства встановлено нові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення, а саме: невиконання суб`єктом владних повноважень протягом двох місяців з набрання законної сили судового рішення, зокрема, щодо перерахунку та виплати соціальних виплат шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Тож, враховуючи законодавчі зміни в питанні зміни способу і порядку виконання судових рішень у цій категорії справ, позивач не позбавлений можливості звернутись до суду першої інстанції із відповідною заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду, з урахуванням чинних положень процесуального законодавства.
При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень позивач скористався вказаним механізмом, оскільки ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2026 у справі № 640/33351/20 задоволено частково заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Змінено спосіб і порядок виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року у справі № 640/33351/20 шляхом із:
"Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити з 01.04.2019 пенсію позивача на підставі довідки військової частини НОМЕР_1 № 222/4/164/239/817 від 18.11.2020 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 без обмеження її максимального розміру, з обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням проведених раніше виплат" на:
"Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь позивача нараховану, але невиплачену суму пенсії в розмірі 266 875,93 грн.".
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявні підстави для відмови у відкритті провадження у адміністративній справі на підставі пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.
З підстав, визначених статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.243, 315, 316, 322, 328 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі Київського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року - залишити без задоволення. 
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Текст постанови складено 15 квітня 2026 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

В.В.Файдюк