ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року	Львів	Справа № 140/7302/25 пров. № А/857/47802/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтей Р.В.	
 	Нос С.П. 	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року у справі № 140/7302/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
місце ухвалення судового рішення 	м. Луцьк	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження 	
суддя у І інстанції	Димарчук Т.М.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначено	
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
У липні 2025 року до Волинського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – відповідачі) у якій позивачка просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 09.05.2025 № 032950012373 щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності з 01.08.1989 по 01.09.1989, з 01.09.1989 по 29.12.1990, з 18.01.1991 по 06.06.1998;
зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області призначити та виплачувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням періодів трудової діяльності з 01.08.1989 по 01.09.1989, з 01.09.1989 по 29.12.1990, з 18.01.1991 по 06.06.1998, починаючи з 22.02.2025.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року у справі № 140/7302/25 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 09.05.2025 № 032950012373 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із врахуванням до страхового стажу періодів роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 10.09.1982, а саме з 01.08.1989 по 01.09.1989, з 01.09.1989 по 29.12.1990, з 18.01.1991 по 06.06.1998.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 10.09.1982, а саме з 01.08.1989 по 01.09.1989, з 01.09.1989 по 29.12.1990, з 18.01.1991 по 06.06.1998 та призначити і виплачувати пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 22.02.2025.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати у сумі 968,96 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що через недоліки, які є у трудовій книжці, а саме дата наказу на переведення « 31.07.1989» не відповідає даті переведення « 01.09.1989»; відсутня печатка, що засвідчує запис про звільнення 29.12.1990, відсутня організація в записі про прийняття на роботу 18.01.1991 року, є неможливим врахування до страхового стажу роботи позивачки періодів його роботи з 01.08.1989 по 01.09.1989, з 01.09.1989 по 29.12.1990 та з 18.01.1991 по 06.06.1998. На підставі цих обставин, відповідач зробив висновок про відсутність у позивачки необхідного для призначення пенсії страхового стажу.
Позивачка своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної скарги представник позивачки та відповідач повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не може нести негативні наслідки у вигляді позбавлення права на пенсію через недоліки у трудовій книжці, які допустив роботодавець, тому зобов`язав відповідача зарахувати спірний період стажу до страхового стажу та призначити позивачці пенсію внаслідок відповідності позивачки умовам для отримання пенсії за віком. 
Суд відмовив у задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачка (громадянка Республіки Молдова), досягнувши 60 років, 02.05.2025 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності заяву позивачки передано для розгляду ГУ ПФУ у Львівській області. 
Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 09.05.2025 № 032950012373 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутності необхідного страхового стажу.
У рішенні ГУ ПФУ у Львівській області зазначило, що позивачка має право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, за наявності страхового стажу не менше 32 років. Водночас, страховий стаж позивачки становить 23 роки 10 місяців 20 днів.
До страхового стажу позивачки відповідач не зарахував періоди роботи:
- з 01.08.1989 по 01.09.1989, оскільки в записі № 4 дата наказу на переведення « 31.07.1989» не відповідає даті переведення « 01.09.1989». Крім цього, печатка якою засвідчено запис № 4 частково на іноземній мові;
- з 01.09.1989 по 29.12.1990, оскільки відсутня печатка, що засвідчує запис про звільнення;
- з 18.01.1991 по 06.06.1998, оскільки відсутня назва організації в записі про прийняття.
Не погодившись із цим рішенням відповідача позивачка звернулася до суду з позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, чинної на момент роботи позивачки (далі - Угода) передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав учасниць цієї угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якого вони проживають.
Членом даної угоди є Республіка Молдова.
Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Статтею 5 Угоди передбачається, що ця угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Відповідно до статті 6 Угоди, призначення пенсій громадянам держав - учасниць угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугою років, громадянам держав учасниць Угоди, враховується трудовий стаж, набутий на території будь якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї угоди.
Необхідні для пенсійного забезпечення документи, що видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, що входили у склад СРСР до 01 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (стаття 11 Угоди).
Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу.
Законом України від 29.10.1996 № 434/96-ВР «Про ратифікацію Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення» ратифіковано Угоду між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення (далі - Угода).
Відповідно до абзаців 1-2 ст. 5 Угоди пенсійне забезпечення громадян України і громадян Республіки Молдова та членів їх сімей здійснюється по законодавству тієї держави, на території якої вони постійно проживають.
При переселенні пенсіонера з території однієї держави на територію іншої держави на постійне місце проживання виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється у відповідності із законодавством кожної з держав.
Статтею 7 Угоди передбачено, що пенсійне забезпечення громадян обох держав здійснюється компетентними установами держави, на території якої вони проживають в порядку, який передбачений законодавством цієї держави.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу у період з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року не менше 32 років. Наявність необхідного страхового стажу визначається на дату досягнення особою відповідного віку.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Частиною 5 статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ (далі – Закон № 1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Згідно із пунктами 1 - 3 Порядку № 637 (з наступними змінами та доповненнями), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Суд зазначає, що відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. 
Так, Верховний суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 сформував правовий висновок, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Наявність сумнівів щодо стажу роботи особи може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу. Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17.
Апеляційний суд встановив, що відповідач не зарахував позивачці період роботи з 01.08.1989 по 01.09.1989, оскільки в записі № 4 дата наказу на переведення « 31.07.1989» не відповідає даті переведення « 01.09.1989».
Як слідує із матеріалів справи, зокрема, запису в трудовій книжці позивачка прийнята на стажування з 01.08.1989 по 01.09.1989 у відділ виробництва, торгівлі та зовнішніх зв`язків в Молдавський державний промислово-торговий концерн «Молдлегпром» (наказ № 100-к від 31.07.1989); з 01.09.1989 переведена в УНДІ Молдлегпром (наказ № 100-к від 31.07.1989, запис № 4).
Отже, позивачка з 01.08.1989 проходила стажування в концерні «Молдлегпром», а з 01.09.1989 призначена на роботу в цей концерн. Це пояснює ту обставину, що наказ № 100-к виданий 31.07.1989.
Також апеляційний суд встановив, що відповідач не зарахував позивачці до страхового стажу період роботи з 01.09.1989 по 29.12.1990, оскільки відсутня печатка, що засвідчує запис про звільнення.
Водночас, апеляційний суд встановив, що запис у трудовій книжці про звільнення скріплений печаткою УНДІ Молдлегпром та засвідчений підписом посадової особи ст. інспектор ВК.
Відповідач до страхового стажу позивачки не зарахував період роботи з 18.01.1991 по 06.06.1998, оскільки відсутня назва організації в записі про прийняття, однак, апеляційний суд встановив, що у трудовій книжці завірений запис про звільнення.
Отже, на підставі записів у трудовій книжці відповідач міг встановити період роботи позивачки, водночас, відповідач вдався до оцінки формальних недоліків трудової книжки, які допущені роботодавцем і не впливають на право позивачки на пенсію за віком.
Тому, апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції про необхідність зарахування позивачці до страхового стажу спірного періоду роботи позивачки з 01.08.1989 по 29.12.1990 року та з 18.01.1991 року по 06.06.1998 року.
Враховуючи, що відповідач не заперечує наявність у позивачки страхового стажу тривалістю 23 роки 10 місяців 20 днів, то з врахуванням спірного періоду роботи позивачка матиме більше 32 років страхового стажу, що дає право позивачці на призначення пенсії за віком. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, в частині задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції, в частині задоволення позову, правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року у справі № 140/7302/25, в частині задоволення позову, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос