Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України 
(заочне)

Справа №377/811/25 
Провадження №2/377/26/26 

13 березня 2026 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання: Кононової Н.О.,
представника позивача – адвоката Піндура М.М.,
третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в режимі відеоконференції з використанням його власних технічних засобів через мережу Інтернет за допомогою Підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС: Михайлинина Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Славутичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Піндур Микола Михайлович, до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
У С Т А Н О В И В:

13 серпня 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, від імені якої діє представник – адвокат Піндур М.М., посилаючись на статті 316, 317, 319, 321, 379, 391, 405 ЦК України, просить усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 15.10.2013 на підставі рішення про право приватизацію житла від 02.10.2013 № 460, ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 (після укладення шлюбу ОСОБА_10 ), ОСОБА_5 , ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належать кімнати «А», «Б», квартири АДРЕСА_2 . Згідно з довідкою №1308 від 10.12.2024 у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані 8 осіб: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.04.2019, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.06.2011, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 29.06.2011, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 29.06.2011, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 13.11.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 29.06.2011, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.04.2019, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 29.06.2011. Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . З метою надання ОСОБА_2 пільг, передбачених законодавством України для багатодітних сімей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрували за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично ніколи не проживали за адресою реєстрації. З 2019 року по 24 лютого 2022 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 разом із дітьми фактично проживали в іншому житловому приміщенні, розташованому на території міста Славутича. У березні 2022 року ОСОБА_2 разом з дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виїхали на постійне місце проживання до Луганської області. З 18 травня 2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за місцем реєстрації матері ОСОБА_2 у АДРЕСА_3 , яке відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України. ОСОБА_2 через телефонний пристрій направила позивачу копію свідоцтва № НОМЕР_1 та копію свідоцтва № НОМЕР_2 про реєстрацію по місцю проживання дітей і повідомила, що діти готуються до школи. Таким чином, малолітні діти разом із матір`ю переїхали з міста Славутича на постійне проживання до міста Луганська. З метою покращення житлових умов, позивач та інші співвласники кімнат вирішили продати кімнати, але покупці повідомили, що не будуть придбавати квартиру до тих пір, поки не будуть зняті з реєстраційного обліку усі зареєстровані особи. Збереження реєстрації за малолітніми дітьми перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном на праві спільно сумісної власності, тому позивач на підставі статей 316, 317, 319, 321, 379, 391 ЦК України просить усунути перешкоди у здійсненні нею права власності шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ( том 1 а.с. 5-10).
Ухвалою судді від 14 серпня 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною восьмої статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12 вересня 2025 року. Вказаною ухвалою судді було доручено Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області надати суду письмовий висновок щодо доцільності визнання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 40-43).
Ухвалою суду від 12 вересня 2025 року приєднано до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, затверджений рішенням Виконавчого комітету Славутицької міської ради № 415 від 27.08.2025, який надійшов на адресу суду 11 вересня 2025 року на виконання ухвали судді від 14 серпня 2025 року, задоволено заяву позивача, від імені якої діє представник – адвокат Піндур Микола Михайлович, про виклик свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 03 жовтня 2025 року ( том 2 а.с. 65-67).
03 жовтня 2025 року цивільну справу знято з розгляду та призначено судове засідання на 28 жовтня 2025 року (том 1 а.с. 94).
Ухвалою суду від 28 жовтня 2026 року відкладено судовий розгляд справи на 20 листопада 2025 року на підставі пункту 1 частини першої статті 223 ЦПК України ( том 1 а.с. 115-116). 
В судовому засіданні 20 листопада 2025 року оголошено перерву за клопотанням представника позивача на підставі частини другої статті 240 ЦПК України до 23 грудня 2025 року ( том 1 а.с. 135-146).
В судовому засіданні 23 грудня 2025 року оголошено перерву за клопотанням представника позивача на підставі частини другої статті 240 ЦПК України до 27 січня 2026 року( том 1 а.с. 170-171).
В судовому засіданні 27 січня 2026 року оголошено перерву за клопотанням представника позивача на підставі частини другої статті 240 ЦПК України до 19 лютого 2026 року ( том 1 а.с. 199-205).
В судовому засіданні, яке відбулося 20 листопада 2025 року, представник позивача – адвокат Піндур М.М. підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Суду пояснив, що позивачу та третім особам на праві спільної сумісної власності належить житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстровані онуки позивача та діти третьої особи ОСОБА_5 : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, з моменту реєстрації діти у вказаному житловому приміщенні не проживали. Вони проживали з батьками: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на орендованій квартирі в місті Славутичі. В березні 2022 року відповідач за домовленістю із батьком разом з дітьми виїхала до міста Луганськ. З того часу діти в місті Славутичі не проживали. Будь-яких перешкод позивач та треті особи у справі відповідачу та її дітям у користуванні спірною квартирою не чинили. Відповідач повідомила по мобільному телефону позивача, що діти зареєстровані за адресою її проживання в місті Луганськ та надіслала свідоцтва про реєстрацію, з яких видно, що місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване у АДРЕСА_3 . З метою покращення житлових умов, позивач та інші співвласники кімнат вирішили продати кімнати, але покупці повідомили, що не будуть придбавати квартиру до тих пір, поки не будуть зняті з реєстраційного обліку усі зареєстровані особи, тому реєстрації малолітніх дітей перешкоджає позивачу та іншим співвласникам вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном на праві спільно сумісної власності.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`являлася, про дату, час та місце судових засідань повідомлена належним чином в порядку, передбаченому частиною першою статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». На електронну адресу суду від відповідача надійшла заява, в якій вона позов визнала в повному обсязі, проте вказана заява не підписана електронним цифровим підписом, тому підлягає поверненню без розгляду відповідно до частини четвертої статті 183 ЦПК України, виходячи з положень частин першої, четвертої та восьмої статті 14, частин п`ятої, восьмої статті 43 ЦПК України, статей 17, 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», пункту 126 Розділу VІІ «Перехідні положення» Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21( том 2 а.с.152-154). Відзив на позовну заяву відповідач до суду не направила. 
ОСОБА_5 , третя особа у справі, в судовому засіданні, яке відбулося 27 січня 2026 року, підтримав позовні вимоги та пояснив, що він проживав однією сім`єю із відповідачем ОСОБА_2 з 2016 року в місті Славутичі. ІНФОРМАЦІЯ_8 у них народилося двоє дітей: ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Після народження дітей вони проживали на орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_4 . Оскільки його місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , то він відповідно за своїм зареєстрованим місцем проживання зареєстрував і своїх дітей, проте за вказаною адресою вони ніколи не проживали. Разом з дітьми вони приходили лише в гості до його батьків, які проживають в цій квартирі. В березні 2022 року відповідач вирішила з дітьми повернутися до міста Луганськ, на що він погодився. Таким чином, за домовленістю між ними визначено місце проживання дітей з матір`ю. Відповідач в телефонному режимі повідомила його матір про те, що вона зареєструвала дітей за своїм місцем проживання в місті Луганськ та на підтвердження вказаних обставин надіслала відповідні документи. Враховуючи, що батьки вирішили продати приватизовані кімнати в гуртожитку з метою поліпшення житлових умов, щоб купити інше жиле приміщення, то виникла необхідність у визнанні дітей такими, що втратили право на користування вказаним житловим приміщенням, оскільки їх реєстрація є перешкодою у реалізації права власності. 
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи у справі, у судові засідання не з`явилися, про дату, та час та місце судових засідань повідомлені в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, до суду надали заяви, в яких вони просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити ( том 1 а.с. 88, 90, 92).
Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, третя особа у справі, свого представника у судові засідання не направив, про дату, час та місце судових засідань повідомлений належним чином.
За наявності умов, передбачених статтями 280-281 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 20 листопада 2025 року суд ухвалив заочне рішення у справі ( том 1 а.с.147-148). 
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є сусідкою позивача, оскільки проживає в суміжній кімнаті. В даній квартирі проживає позивач ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_6 , їх діти вже дорослі і проживають в інших житлових приміщеннях. Їй відомо, що син позивача ОСОБА_5 проживав однією сім`єю із ОСОБА_2 в іншій квартирі в місті Славутичі. Під час спільного проживання в них народилося двоє дітей: ОСОБА_17 , які ніколи не проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Вона бачила, як вони разом із батьками приходили до дідуся та бабусі в гості. З березня 2022 року вона взагалі не бачила у вказаній квартирі ОСОБА_2 та її дітей. Будь-які речі дітей в квартирі відсутні. Позивач ніколи не чинила перешкоди своїм онукам у користуванні квартирою.
Свідок ОСОБА_14 суду показала, що вона є знайомою позивача ОСОБА_1 та спілкується з нею з 2000 року. Їй відомо зі слів позивача, що її син ОСОБА_5 проживав однією сім`єю із ОСОБА_2 на орендованій квартирі в Поліському кварталі. Під час спільного проживання у них народилося двоє дітей. Проживали вони однією сім`єю до березня 2022 року, а потім ОСОБА_2 виїхала з дітьми до міста Луганськ. Коли вони приходила в гості до позивача, то вона не бачила там дітей і будь-яких дитячих речей. 
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11, та частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 , виданого 15.10.2013 на підставі рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради про право приватизацію житла від 02.10.2013 № 460, ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належать кімнати «А», «Б» квартири АДРЕСА_2 ( а.с. 11).
Згідно із свідоцтвом про шлюб ОСОБА_9 09 березня 2019 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_18 у Чернігівському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 303. Після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_9 змінила прізвища на « ОСОБА_10 » ( том 1 а.с. 27).
Відповідно до пункту 10 частини 1 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 у Київській області утворено Вишгородський район (з адміністративним центром у місті Вишгород) у складі територій Вишгородської міської, Димерської селищної, Іванківської селищної, Петрівської сільської, Пірнівської сільської, Поліської селищної, Славутицької міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 рішення № 628-13-VIII Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 25.07.2022, перейменовано об`єкти топоніміки міста Славутича, зокрема, Московський квартал перейменовано на Поліський квартал.
Таким чином, ОСОБА_1 , позивач, та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є співвласниками житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Як зазначено у довідці виконавчого комітету Славутицької міської ради № 1308 від 10.12.2024 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.04.2019, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.06.2011, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 29.06.2011, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 29.06.2011, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 13.11.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 29.06.2011, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.04.2019, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 29.06.2011( том 1 а.с. 15).
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого 16 листопада 2018 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 у місті Славутичі, батьком якого записаний ОСОБА_5 , матір`ю ОСОБА_2 ( том 1 а.с. 17). 
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 16 листопада 2018 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 у місті Славутичі, батьком якої записаний ОСОБА_5 , матір`ю ОСОБА_2 ( том 1 а.с. 18). 
Згідно із відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 1666696 від 13.08.2025 зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , за адресою: АДРЕСА_3 ( том 1 а.с. 39). 
Зазначені обставини також підтверджені копією паспорту громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ( том 1 а.с. 29). 
Відповідно до інформації Управління освіти і науки Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 19.12.2024 № 01-19/722 діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , були зараховані в заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 5 «Джерельце» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області 11.10.2021 (наказ від 29.10.2021 № 68 «Про зарахування дітей») та відвідували заклад до 24.02.2022. Діти відраховані із закладу освіти з 06.08.2024 ( наказ від 30.08.2024 № 41 «Про зарахування та відрахування дітей») ( том 1 а.с. 25).
Згідно з інформацією ВП № 2 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області № СЕД-110664-24 від 17.12.2024 до Відділення поліції № 2 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області протягом 2022-2024 років не надходило жодних заяв та скарг від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , щодо вчинення їй та дітям: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , перепон у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ( том 1 а.с. 26).
З пояснень ОСОБА_5 , третьої особи у справі, встановлено, що він проживав однією сім`єю із відповідачем ОСОБА_2 з 2016 року. ІНФОРМАЦІЯ_8 у них в місті Славутичі народилося двоє дітей: ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Після народження дітей вони проживали на орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_4 . Оскільки його місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 », то він відповідно за своїм зареєстрованим місцем проживання зареєстрував і своїх дітей, проте за вказаною адресою вони ніколи не проживали. В березні 2022 року відповідач вирішила з дітьми повернутися до міста Луганськ, на що він погодився. Таким чином, за домовленістю між ними визначено місце проживання дітей з матір`ю. 
Із скріншоту переписок в месенджері «Viber» між позивачем та відповідачем (+7 (959)522-71-41) вбачається, що відповідач ОСОБА_2 повідомила про зареєстроване місце проживання, на підтвердження чого відправила свідоцтва про реєстрацію місця проживання дітей, які роздруковані позивачем та долучені до позовної заяви( том 1 а.с. 28). 
Вказані свідоцтва про реєстрацію місця проживання № НОМЕР_1 та № 1508 від 18.05.2023, які долучені позивачем до позовної заяви, містять інформацію про зареєстроване місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за адресою: АДРЕСА_3 ( том 1 а.с. 19-20, 39).
Актами про не проживання від 08.12.2023, 15.03.2024, 16.08.2024, 13.12.2024, складеними ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , О.М. Михайлининою, підтверджено факт не проживання ОСОБА_2 та її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з квітня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 ( том 1 а.с. 21-24).
Згідно з висновком органу опіки та піклування Виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, затвердженого рішенням Виконавчого комітету 27.08.2025 № 415, враховуючи, що ОСОБА_1 не надала органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради документів, підтверджуючих належність іншого житла її онукам ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , з метою недопущення порушення житлових та майнових прав дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області не підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права власності шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ( том 1 а.с. 59-62).
Вирішуючи спір згідно встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з такого. 
Положеннями статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з частиною першою статті 319, частиною першою статей 321, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном.
Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина перша статті 383 ЦК України).
Як зазначено у пункті 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.
У частині першій статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року).
Отже право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, повинно мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша, друга статті 3 Конвенції про права дитини).
Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції про права дитини).
Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем (частина друга статті 18 Закону України «Про охорону дитинства»).
Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (абзац третій частини другої статті 3 СК України).
Відповідно до частини першої статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Частиною другою цієї статті передбачено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.
За змістом частини сьомої статі 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Як зазначено у частині другій цієї статті, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність особи без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.
При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 454/2025/15-ц, від 21 липня 2021 року у справі 227/1044/20, від 15 березня 2023 року у справі № 522/4382/21, від 09 січня 2024 року у справі № 761/38440/21, від 17 жовтня 2025 року у справі № 206/1119/24. 
Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.
За змістом частини четвертої, шостої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Таким чином, малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, а тому факт її не проживання у спірному житлі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування ним. Своє право на вільний вибір місця проживання, дитина може реалізувати його лише з досягненням певного віку (постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц, від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18, від 22 січня 2020 року у справі № 759/14686/16-ц від 09 грудня 2020 року у справі № 673/1407/18, від 16 грудня 2020 року у справі № 206/4028/18, від 21 квітня 2021 року у справі № 161/17900/19, від 17 червня 2021 року у справі № 520/4056/18, від 03 жовтня 2023 року у справі № 554/3141/21).
Як встановлено в судовому засіданні з досліджених доказів, малолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , були зареєстровані з 01 квітня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , як члени сім`ї співвласника вказаного житлового приміщення, ОСОБА_5 , який є їх батьком. У вказаному житловому приміщенні вони не проживали, оскільки проживали разом з батьками квартирі, яку вони орендували, за адресою: АДРЕСА_4 . В березні 2022 року відповідач ОСОБА_2 з дітьми за погодженням із батьком дітей поїхала до міста Луганськ, де проживає і на даний час. 
Підстава, на якій місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєструвалося в спірному житловому приміщенні, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що вони набули права після реєстрації їх місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 користування цим житлом на законних підставах.
Оскільки малолітні діти не можуть самостійно обирати місце свого проживання, тому що місце їх проживання обиралося батьками, тому факт їх не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дітей права користування цим житлом.
Не можна вважати неповажною причину не проживання дітей у спірному житлі, з урахуванням їх проживання в іншому місці з батьками, а потім з матір`ю, тому що малолітні діти в силу свого віку не мають достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише після досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дітей і наявність у того з батьків, з ким вона фактично проживає, права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.
З урахуванням наведеного, факт не проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у спірній квартирі зумовлений поважними причинами, оскільки вони в силу свого віку та обставин, які склалися, не можуть самостійно проживати у цій квартирі, а тому відсутні передбачені статтею 405 ЦК України передумови для позбавлення їх права на житло шляхом визнання їх такими, що втратили право користування цим житлом, в якому вони зареєстровані їх батьком ОСОБА_5 . 
Суд, врахувавши встановлені обставин, вищенаведені норми права, висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області щодо недоцільності визнання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки в судому засіданні не встановлено неповажних причин не проживання малолітніх дітей в спірному житловому приміщенні, тому що малолітні діти не можуть виявити свідому поведінку, яка б свідчила про втрату ними інтересу до такого житлового приміщення в розумінні поняття житла і не могли повноцінно реалізувати свої житлові права. Інший висновок суперечив би положенням Сімейного кодексу України, Конвенції про права дитини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Долучені до позовної заяви свідоцтва про реєстрацію місця проживання № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 18.05.2023, видані органами окупаційної влади на тимчасово окупованій території міста Луганськ, в силу частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не впливають на висновки суду.
За змістом частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи з наведеного, судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, з відповідача на користь позивача не стягується.
На підставі викладеного, керуючись статтями 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України,-
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1  .
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1  .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_9 ,  адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1  .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_10 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1  .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_11 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1  .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, код ЄДРПОУ: 04527684, місцезнаходження: Київська область, Вишгородський район, м. Славутич, Центральна площа, 7.
Повне заочне рішення суду складено 13 березня 2026 року. 

Суддя  Н. Ф. Теремецька