Дата документу 16.04.2026 Справа № 336/1534/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 336/1534/25      Головуючий у І інстанції: Вайнраух Л.А.
Провадження № 22-ц/807/623/26 Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2026 року  м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
Онищенка Е.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування та суми франшизи,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТДВ «Страхова компанія «Кредо», ОСОБА_2  про стягнення суми страхового відшкодування та суми франшизи.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 04.12.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , сталася ДТП за участю транспортного засобу «Renault» під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 . ОСОБА_1 на момент ДТП та по теперішній час, як стверджує позивачка, належить транспортний засіб «Renault Clio Symbol», д.н.з. НОМЕР_2 .
Згідно з постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.02.2022 у справі N755/21485/21 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КАП України. Внаслідок ДТП приналежний позивачці транспортний засіб пошкоджено, тобто ОСОБА_1 спричинено матеріальну шкоду. 
Цивільна відповідальність ОСОБА_2  застрахована у ТДВ СК «Кредо». Так, у встановлений законодавством строк відповідач-1 повідомлений про настання страхового випадку. 06.05.2022 ОСОБА_1 отримала від ТДВ СК «КРЕДО» 1 547,27 гривень в рахунок страхового відшкодування згідно з актом N3001976-1. 01.08.2022 позивач надіслала відповідачу заяву від 01.08.2022 про надання їй копії звіту про оцінку спричинених збитків, яка залишена без відповіді, тобто із вмотивованим рішенням страховика винної у ДТП особи позивачка не ознайомлена. 
У подальшому, як видно з позовної заяви, з метою відновлення пошкодженого майна позивач звернулась до СТО ФОП ОСОБА_4 , якою визначено вартість робіт та матеріалів в сумі 30759,35 гривень, що підтверджується рахунком-фактурою ФО-С-2201927 від 31.10.2022. Тобто, сума страхового відшкодування не є співмірною реальним збиткам позивачки на відновлення пошкодженого транспортного засобу. 
Крім того, розмір франшизи відповідно до полісу обов`язкового страхування відповідача, як встановлено з відповіді на адвокатський запит, становить 2 600,00 гривень, утриманий страховиком при виплаті страхового відшкодування, відповідно, підлягає стягненню з відповідача-2.
Позивачем наголошено, що про порушення свого права ОСОБА_1 дізналась в дату отримання страхового відшкодування, а саме 06.05.2022. Відтак, наголошує, що позовна заява подається у межах строку позовної давності.
Посилаючись на наведені обставини, враховуючи неможливість позасудового врегулювання спору, із посиланням на норми ст. 979-999 ЦК України, ст. 2, 9, 22, 29, 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачка просила стягнути з відповідача-1 ТДВ «Страхова компанія «Кредо» на її користь суму недоплаченого страхового відшкодування, яка становить 29 212,08 гривень, з відповідача-2 ОСОБА_2 - суму франшизи у розмірі 2 600,00 гривень.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2025 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ТОВ «СК «Кредо» про стягнення суми страхового відшкодування відмовлено.
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині позовних вимог про стягнення суми франшизи задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу в сумі 2600 грн та судовий збір у розмірі 605,60 гривень.
Судові витрати, понесені стороною позивача у вигляді судового збору у сумі 605,60 гривень, залишено за  ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ТДВ «Страхова компанія «Кредо», ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 06.05.2022 ОСОБА_1 отримала від ТДВ СК «Кредо» виплату у розмірі 1547,27 грн з призначенням платежу: страхове відшкодування згідно акту № 3001976-1, натомість із вказаним актом апелянт не була ознайомлена, заява від 01.08.2022 про надання копії звіту про оцінку спричинених збитків не була розглянута страховиком. 
Апелянт наголошує, що сума, яка була виплачена страховиком є недостатньою для реального відшкодування шкоди, завданої у наслідок ДТП. Відповідно до рахунку-фактури ФО-С-2201297 від 31.10.2022 розмір шкоди складає 30759,35 грн, отже враховуючи викладене, різниця між сумою, необхідною для відновлення пошкодженого майна та сумою виплаченою страховиком становить 29212,08 грн (30759,35 – 1547,27).
Посилаючись на висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, апелянт вважає, що вказану суму належить стягнути саме з ТДВ «Страхова компанія «Кредо».
Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило, що згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, цей спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідач своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.
Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, належними допустимими доказами не доведено порушення з боку страховика порядку та строків проведення огляду, експертного дослідження, та визначення розміру страхової виплати, яка була правомірно зменшена на суму франшизи та яку згідно з вимогами ст. 9 ЗУ «Про страхування» належить стягнути зі страхувальника. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.
Суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи та не заперечували сторони, що ОСОБА_1 відповідно до даних засвідченої копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 є власницею транспортного засобу «Renault Clio Symbol», д.н.з. НОМЕР_2 .
Згідно з постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.02.2022 у справі № 755/21485/21, яка набрала законної сили 14.02.2022, ОСОБА_2 04.12.2021 о 11:20 год. керуючи транспортним засобом «SKODA», д.н.з. НОМЕР_4 , по вул. Микільсько-Слобідська в м. Києві, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, у т.ч. перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого сталося зіткнення з ТЗ «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, завдання матеріальних збитків та порушення вимог п. 10.1 ПДР. Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, а також стягнуто судовий збір (веб-посилання на текст судового рішення: https://reyestr.court.gov.ua/Review/104878616).
20.12.2021 ОСОБА_1 звернулась до ТДВ «СК «Кредо» із повідомленням про ДТП, яка сталась за вищевказаних обставин, зазначивши, що відповідальність ОСОБА_2 застрахована відповідачем-1. В цей же день ОСОБА_1 скеровано заяву про виплату страхового відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП, а саме у зв?язку із пошкодженням приналежного позивачці транспортного засобу.
На підставі результатів огляду пошкоджень автомобіля «RENAULT CLIO SYMBOL», д.н.з. НОМЕР_5 , внаслідок ДТП 04.12.2021, відповідно до акта огляду №3001976 від 21.12.2021, за участі представника ОСОБА_1 – Атаманського (як вказано в акті). Заперечення в акті відсутні.
До матеріалів справи долучено Звіт № 3001976/12/21 про оцінку транспортного засобу від 24.12.2021, за даними якого вартість відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням фізичного зносу становить 4 644,06 гривень, без ПДВ – 4 155,05 гривень
ТДВ «СК «КРЕДО» дотримано десятиденний строк для направлення представника страхової компанії на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна з метою визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (п. 34.2 ст. 34 Закону України) з дати отримання 20.12.2021 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, в результаті огляду складено звіт про оцінку пошкодженого транспортного засобу.
Суд погоджується із твердженнями відповідача-1 з приводу того, що факт проведення експертного дослідження та складання відповідного Звіту № 3001976/12/21 від 24.12.2021, у відповідності до норми абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України, є підставою для розрахунку, нарахування та подальшої виплати страхового відшкодування у тому розмірі, який визначений експертним дослідженням, та без узгодження із потерпілою стороною. 
Колегія суддів погоджується, що вищевказані акт огляду, страховий акт та звіт, які долучені до відзиву на позовну заяву та досліджені судом першої інстанції, є належними та допустимими доказами у справі.
Відповідно до полісу ЕР №206447440 передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну – 130 000,00 гривень, франшиза – 2 600,00 гривень, страхувальник – ОСОБА_5 . Правомірності користування забезпеченим транспортним засобом «SKODA», д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_2 учасники справи не спростовують. Поліс чинний з 24.10.2021 по 23.10.2022, зокрема, станом на дату події.
Під час судового розгляду також знайшло своє підтвердження та не заперечується відповідачем-1, що 06.05.2022 ТДВ «СК «КРЕДО» відповідно до наявного у справі розрахунку здійснено виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 у сумі 1555,05 гривень, згідно з вищевказаним Звітом № 3001976/12/21 про оцінку колісного транспортного засобу від 24.12.2021, тобто, без врахування ПДВ. Факт виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 підтверджується платіжною інструкцією №10908 від 06.05.2022. Сума страхового відшкодування сплачена за вирахуванням франшизи у сумі 2 600,00 гривень, що передбачено умовами полісу.
В матеріалах справи наявна відповідь представника ТДВ «СК Кредо» на адвокатський запит по страховій справі № 3001976. За змістом запиту огляд пошкодженого автомобіля проведено із дотриманням строку, визначеного п. 34.2 ст. 34 Закону, тобто в межах 10 робочих днів з дня отримання повідомлення, та складено акт технічного огляду у якому зафіксовано характер кожного пошкодження. Таким чином, ТДВ СК «Кредо» виконало всі умови для вчасного проведення огляду у відповідності до п.п. 34.2, 34.3 Закону, а відтак потреби для залучення іншого експерта не було. 
Відповідно до звіту № 3001976/12/21 від 24.12.2021, як видно з відповіді, вартість відновлювального ремонту автомобіля «RENAULT CLIO SYMBOL», реєстраційний номер НОМЕР_6 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7 та без врахування ПДВ, склала 4 155,05 гривень. Розрахунок суми страхового відшкодування здійснювався наступним чином: 4 155,05 гривень – 2 600,00 гривень = 1 555,05 гривень, де: 4 155,05 гривень - вартість відновлювального ремонту автомобіля «RENAULT CLIO SYMBOL», реєстраційний номер НОМЕР_6 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7 та без врахування ПІДВ відповідно до звіту N 3001976/12/21 від 24.12.2021, 2 600,00 гривень - франшиза згідно Полісу.
Так, 11.02.2022 ТДВ СК «Кредо» страховим актом N 3001976-1 визнано настання цивільно-правової відповідальності водія Забезпеченого ТЗ за спричинення пошкоджень частин та деталей автомобіля «RENAULT CLIO SYMBOL», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які сталися 04.12.2021, страховим випадком, передбаченим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Полісом, та призначене страхове відшкодування у розмірі 1 555,05 гривень.
01.08.2022, як стверджує сторона позивача, ОСОБА_1 надіслала відповідачу заяву від 01.08.2022 про надання їй копії звіту про оцінку (пошкодження) майна, проте, доказів її надіслання матеріали справи не містять. 
У подальшому, з метою відновлення пошкодженого майна позивачка звернулась до СТО ФОП ОСОБА_4 , якою визначено вартість робіт та матеріалів в сумі 30 759,35 грн, що підтверджується рахунком-фактурою ФО-С-2201927 від 31.10.2022. 

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які виникли між сторонами у даній справі, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами, далі - Закон 1961-IV).
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-IV від 01.07.2004 регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами першою, другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Статтю 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Пунктом 22.1 статті 22 цього Закону передбачено що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.
Статтею 29 Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
В останньому випадку, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Саме такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.
Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.
Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
За статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно пп. 30.1, 30.2 ст. 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
За приписами п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IVстраховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;
у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
З матеріалів справи встановлено, що огляд пошкодженого автомобіля проведено із дотриманням строку, визначеного п. 34.2 ст. 34 Закону, тобто в межах 10 робочих днів з дня отримання повідомлення, та складено акт технічного огляду у якому зафіксовано характер кожного пошкодження, вказаний акт підписаний представником позивача без зауважень. 
Страховиком підготовлено звіт № 3001976/12/21 від 24.12.2021 відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «RENAULT CLIO SYMBOL», реєстраційний номер НОМЕР_6 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7 та без врахування ПДВ, склала 4 155,05 грн. 
Колегія також погоджується з розрахунком суми страхового відшкодування, яка була зменшена на 2600 грн, що передбачено умовами Полісу ЕР № 206447440, а саме: 4155,05 гривень – 2 600 гривень = 1555,05 гривень, де: 4155,05 гривень - вартість відновлювального ремонту автомобіля «RENAULT CLIO SYMBOL», реєстраційний номер НОМЕР_6 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7 та без врахування ПДВ відповідно до звіту, 2 600,00 грн – франшиза згідно Полісу.
Щодо посилання позивача на рахунок фактуру ФО-С-2201927 від 31.10.2022, колегія наголошує, що рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а має лише інформаційний характер, втім містить вичерпну інформацію про вартість матеріалів та запчастин, необхідних під час ремонту пошкодженого транспортного засобу. Хоча відсутність розрахункового документа за проведене відновлення транспортного засобу (ремонт) не є підставою для звільнення відповідача від виконання обов`язку та відшкодування реальних витрат, яких зазнала позивач відповідно до статті 22 ЦК України, для доведення реальних витрат потрібні інші належні докази.
До подібного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц.
Колегія суддів звертає увагу на ухвалені за результатами перегляду справ даної категорії постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 922/4013/17, від 20 березня 2018 року у справі № 911/482/17, від 03 липня 2019 року у справі № 910/12722/18, в яких зазначається, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Натомість інших належних доказів, якими можна спростувати розмір збитків, визначений звітом № 3001976/12/21 від 24.12.2021 позивачем не надано. Фактично звіт № 3001976/12/21 від 24.12.2021 є єдиним належним доказом у справі, якій підтверджує розмір збитків.
Позивачем не заявлялись клопотання про експертизу, не проведено за власної ініціативи оцінку розміру збитків.
Враховуючи, що факт виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 підтверджується платіжною інструкцією № 10908 від 06.05.2022, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» щодо стягнення суми страхового відшкодування у розмірі, більшому ніж той, що вже був сплачений позивачу в якості страхового відшкодування до звернення із зазначеним позовом не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги щодо недоплати суми страхового відшкодування у розмірі 29212,08 грн не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2025 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 16 квітня 2026 року.

Головуючий:

Судді: