ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/977/26
Провадження № 33/820/253/26

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Смірнова В.В., за участю секретаря судового засідання – Степанюка А.М., захисника Сидоренка В.В., розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2026 року, якою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого у АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 6 років, без оплатного вилучення транспортного засобу, –

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 40800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 6 років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 02.01.2026 о 02:16, в м. Хмельницькому по вул. Шевченка, 69, повторно протягом року, керував транспортним засобом марки «SSANGYONG REXTON», номерний знак НОМЕР_1 , при цьому не отримував посвідчення водія відповідної категорії на право керування таким транспортним засобом, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати та закрити провадження в зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. 
Також заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови, оскільки строк пропущений з поважних причин.
Як вбачається з матеріалів справи, справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 розглянута 19 січня 2026 року без його участі. Про вказану постанову він дізнався 14.02.2026 року, після чого 24.02.2026 року була подана апеляційна скарга, тобто з пропуском встановленого законом строку на оскарження. 
Для дотримання прав ОСОБА_1 на судовий розгляд, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження. 
Перевіривши матеріали судової справи, заслухавши захисника Сидоренка В.В. вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова – зміні, за таких підстав.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційна інстанція приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КпАП України провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Статтею 245 КпАП України передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та інші обставини. Так, відносно ОСОБА_1 правомірно був складений протокол про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.
Обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення судом першої інстанції встановлені вірно. Ці обставини підтверджуються змістом протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 557020 від 02.01.2026 року та відеозаписом.
З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ЕНА № 5820046 від 27.09.2025 року вбачається, що на ОСОБА_1 було накладено стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 3400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, вказана постанова оформлена належним чином, тому доводи апелянта не заслуговують на увагу. 
Як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, зафіксовано обставини складання протоколу відносно ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «SSANGYONG REXTON», номерний знак НОМЕР_1 . 
Вказаний відеозапис правильно визнається судом належним та допустимим доказом, оскільки згідно з приписами пункту першого частини першої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/ розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення, ознак редагування відеозаписів не вбачається.
Положеннями п.п. 3, 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи, опитування особи, зупинення транспортного засобу, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Положеннями пункту 8 та пункту 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-УІІІ «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, а також регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.
Також слід зазначити, що процедурних порушень з боку співробітників поліції, які б суттєво вплинули на рішення в даній справі не встановлено, як і таких, які б викликали обґрунтовані сумніви у винуватості ОСОБА_1 .
Що стосується доводів апеляційної скарги про застосування аналогії закону, а саме можливості застосування ст..69 КК України, а саме не застосовувати адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, апеляційний суд зазначає наступне. 
Так, застосування Закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено ч.4 ст.3 Кримінального кодексу України. У непрямій формі заборону аналогії містить також ч.1 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Вважаю, що аналогія закону відноситься до процедурно-процесуального інституту, оскільки інститут аналогії закону забезпечує захист суб`єктивних прав та інтересів громадян. Саме призначення процесуальних норм полягає у забезпеченні реалізації матеріальних норм у випадку виникнення різноманітних відхилень від нормального розвитку цих відносин та їх захист.
Отже, апеляційний суд вважає, що в даній судовій справі аналогія матеріального закону не може бути застосована. 
Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
В адміністративно-деліктному праві принцип змагальності породжує право особи на пред`явлення своїх доказів на противагу тим доказам, які надані органом, який складав матеріали про адміністративне правопорушення. Проте, апелянт не надав суду об`єктивних доказів на спростування фактів, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.
ОСОБА_1 був повідомлений про дату та час судового розгляду, про що свідчить запис в протоколі.
Таким чином, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до ст. ст. 245, 251, 280, 283 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно й об`єктивно в їх сукупності. Орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, в тому числі, зазначається суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, суд не вийшов за межі обставин правопорушення, зазначених у відповідному протоколі. 
Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно оцінив обставини справи та дав вірну юридичну оцінку.
За таких обставин, вважаю, що доводи апелянта не заслуговують на увагу.
Санкція ч.5 ст.126 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Разом з тим, відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Враховуючи дані про особу ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, зважаючи на відсутність обтяжуючих обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що накладене стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 років, є занадто суворим і, вважає за можливе змінити постанову суду першої інстанції в частині позбавлення права керування транспортними засобами та застосувати альтернативну санкцію, визначену ч.5 ст. 126 КУпАП, а саме позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 років.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч.5 КУпАП.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2026 року змінити.
Замінити адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, та призначити штраф у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вікторія СМІРНОВА