П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/39850/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Голуб В.А. та Коваля М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року (суддя Танцюра К.О., м. Одеса, повний текст рішення складений 12.05.2025) по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

24.12.2024 ФОП ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС до Одеській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС в Одеській області:
- податкове повідомлення-рішення №19714/15-32-24-05 від 09.08.2023 року форми "Р";
- податкове повідомлення-рішення №19719/15-32-24-05 від 09.08.2023 року форми "Р";
- податкове повідомлення-рішення №19717/15-32-24-05 від 09.08.2023 року форми "ПС";
- податкове повідомлення-рішення №19720/15-32-24-05 від 09.08.2023 року форми "Н";
- податкове повідомлення-рішення №19715/15-32-24-05 від 09.08.2023 року форми "ПС";
- податкову вимогу форми "Ф" №0025835-1305-1532 від 30.11.2023 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що ФОП ОСОБА_1 в порушення вимог п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України занижено податок на доходи фізичних осіб, який сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за перевіряємий період у загальній сумі 230550 грн в т.ч. 2019 - 117956 грн, 2020 - 100890 грн, 2021 - 11704 грн. З 01.01.2015 р. п. 16 1 підрозд. 10 розд. ХХ ПКУ №2755 викладено у новій редакції, яка встановлює, що платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ПКУ №2755, та об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 ПКУ №2755. Фізичні особи – підприємці, крім тих, що обрали спрощену систему, за результатами звітного податкового року самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотків чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують в терміни, передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період. Також апелянт зазначає, що ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому періоді військовий збір нараховувала у розмірі 1,5% із суми чистого доходу від підприємницької діяльності, сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору. Перевіркою встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 суми військового збору від підприємницької діяльності за 2019 - 2021рр. в сумі 19308 грн. Апелянт, посилаючись на зміст акту перевірки, просить суд відмовити у задоволенні позову ФОП у повному обсязі.
Також, апелянт зазначає, що Податковим кодексом України прямо встановлено обов`язок платника податків фізичної особи повідомляти контролюючий орган про зміну своєї податкової адреси (місця проживання). Отже, податковий орган діяв у відповідності до закону, надсилаючи всі документи (запит про надання документів, наказ і повідомлення про перевірку, акт перевірки та податкові повідомлення-рішення) на останню відому офіційну адресу позивача, що значилась в його облікових даних. Поряд з цим, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані рекомендованим листом з повідомленням на адресу платника, зазначену в контролюючому органі. При цьому платник зобов`язаний забезпечити отримання кореспонденції за адресою, наведеною у Єдиному державному реєстрі. В іншому випадку, у разі невиконання цього обов`язку, такий платник не вправі посилатися на неотримання документів як на підставу для звільнення від відповідальності.

Позивач надіслала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у період з 08 червня 2023 року по 14 червня 2023 Головним управлінням ДПС в Одеській області, на підставі пп. 78.1.7, п. 78.1, ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-IV із змінами, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань про припинення підприємницької діяльності від 25.05.2021р. №2005560060002152221 та згідно наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 24.04.2023 №2850-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 », проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 08.05.2019 року по 25.05.2021 року, за результатами якої складено акт перевірки від 21.06.2023 №16638/15-32- 24-05-09/ НОМЕР_1 .
У ході перевірки встановлено порушення:
- п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI. зі змінами та доповненнями, п. 1.2, п. 2.1, п. 2.2, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за №168/704, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XІV, із змінами і доповненнями - не надання до перевірки первинних документів та незабезпечення їх зберігання; 
- п. 177.10 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-ІУ із змінами та доповненнями, Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат (наказ №481), - неведення Книги обліку доходів і витрат (Ф.10) за період з 26.02.2019р. по 17.06.2021р.;
- п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України від 02.12.10р. №2756-VІ із змінами та доповненнями занижено податок на доходи фізичних осіб, який сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за перевіряємий період у загальній сумі 230550 грн. в т.ч. 2019 - 117956 грн, 2020 - 100890 грн. 2021 – 11704 грн;
- п. 177.2 та п. 177.4 ст. 177, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, занижено суму військового збору від підприємницької діяльності в сумі 19308,00 грн, в т.ч. за 2019 - 9830 грн, 2020 - 8407 грн, 2021- 1071грн,
- п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI /із змінами та доповненнями, несвоєчасне подання декларації з податку на додану вартість за березень 2021 року;
- п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI /із змінами та доповненнями, в частині не реєстрації в ЄРПН податкових зобов`язань на загальну суму 179530,00 грн (сума ПДВ 35906 грн), в тому числі за березень 2020 - на суму 24520 грн (сума ПДВ 4904 грн) , за лютий 2021 - 3615 грн (сума ПДВ 723 грн), за березень 2021 - 2835 грн (сума ПДВ 567 грн), за травень 2021р. 148560 грн (сума ПДВ 29712грн).
На підставі вказаних висновків акту перевірки від 21.06.2023 №16638/15-32- 24-05-09/2642802227, Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято:- податкове повідомлення-рішення № 19714/15-32-24-05 від 09.08.2023 року форми "Р"; - податкове повідомлення-рішення №19719/15-32-24-05 від 09.08.2023 року форми "Р"; - податкове повідомлення-рішення №19717/15-32-24-05 від 09.08.2023 року форми "ПС"; - податкове повідомлення-рішення №19720/15-32-24-05 від 09.08.2023 року форми "Н"; - податкове повідомлення-рішення №19715/15-32-24-05 від 09.08.2023 року форми "ПС";
Також, Головним управлінням ДПС в Одеській області сформовано податкову вимогу форми "Ф" №0025835-1305-1532 від 30.11.2023 року.
Позивачка, не погоджуючись із прийняттям вказаних податкових повідомлень – рішень та вимоги звернулася до суду із адміністративним позовом.

Задовольняючи її позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не підтвердив на підставі належних, допустимих і достовірних доказів направлення позивачці наказу про призначення документальної позапланової перевірки та повідомлення про проведення податкової перевірки. Водночас, не дотримання вимог податкового законодавства щодо організації та проведення документальної перевірки є наслідком незаконності прийнятих за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, за приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За правилами підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Також, відповідно до пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Згідно підпункту 73.3.2 пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Слід враховувати, що відповідно до пункту 42.1 статті 42 Податкового кодексу України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Згідно пунктів 42.2, 42.5 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Відповідно до підпунктів 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Згідно пунктів 78.4, 78.5 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
За правилами пунктів 79.1, 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Аналізуючи вище наведені норми Податкового кодексу України судом першої інстанції правильно визначено, що проведення перевірки як контрольного заходу передбачає такі етапи її проведення: встановлення підстав для проведення перевірки; прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, яке оформлюється наказом керівника цього органу; допуск до перевірки; вивчення наданих платником податків документів та/або інших матеріалів; оформлення результатів перевірки. Реалізація зазначених етапів означає, що податкова перевірка відбулася як юридичний факт, на підставі якого керівник податкового органу може зробити висновок про наявність податкового правопорушення та прийняти відповідне рішення.
В контексті спірних правовідносин слід враховувати, що положеннями Податкового кодексу України передбачено альтернативні шляхи направлення документів платнику податків податковим органом: або засобами електронного зв`язку, або засобами поштового зв`язку, або шляхом вручення особисто платнику чи його представнику.
Слід також зважати на те, що при вирішенні спорів щодо правомірності проведення заходів податкового контролю та прийняття податкового повідомлення-рішення обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на останнього, що прямо врегульовано положеннями статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, для встановлення факту направлення (вручення) особі податкового запиту та наказу на проведення податкової перевірки поштою у встановленому законодавством порядку дослідженню підлягають, зокрема: відповідність адреси одержувача у поштовому відправленні місцезнаходженню особи; зміст повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення та в якому зазначено дату вручення або причини невручення.
При цьому, установлено, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб саме до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. Лише дотримання установлених умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних створює належні підстави наказу про проведення податкової перевірки.
У питаннях дотримання контролюючими органами процедури проведення податкової перевірки істотне значення має встановлення обставин забезпечення платникам податків можливості реалізувати їх права, передбачені Податковим кодексом України, а у разі їх порушення - вплив на правильність та обґрунтованість висновків контролюючого органу, здійснених за результатами такої перевірки, на підставі яких прийняті рішення.
Виходячи з обставин справи та як вбачається з акту перевірки від 21.06.2023, про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 проінформована письмовим повідомленням від 25.04.2023 №239/15-32-24-05-14, яке направлене поштою ФОП ОСОБА_1 з копією наказу №2850-н від 24.04.2023 (лист рекомендований №653001387224 5, повернуто з відміткою «за місцем обслуговування»).
Поряд з цим, з акту перевірки вбачається, що ФОП ОСОБА_1 було направлено запити про надання первинних документів до перевірки: від 06.09.2023 №5428/КПР/15-32-24-06 (повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»); від 25.04.2023 №5252/КПР/1532-24-05-06 (повернуто з відміткою «за місцем обслуговування»).
Колегія суддів зазначає, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього.
Як вбачається з наданого до суду контролюючим органом поштового повернення рекомендованого листа №653001387224 5, наказ про призначення перевірки повернуто з відміткою «досилається», «за місцем обслуговування».
Поряд з цим, з вказаного повідомлення про вручення поштового відправлення №6530013872245 вбачається, що у вказаному повідомленні не зазначено у відповідній графі про його не вручення та причини невручення, підпис працівника поштового зв`язку відсутній.
Тобто, у спірних правовідносинах податковим органом не було надано належних та допустимих доказів повідомлення ОСОБА_1 про проведення позапланової перевірки.
Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що фактичне неотримання поштової кореспонденції сталося не внаслідок неправомірних дій платника податку чи зловживання останнім правом бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.
Поряд з цим, як вже зазначалось, у спірному випадку унаслідок встановлених судом вищенаведених обставин щодо необізнаності позивачки про проведення перевірки, витребування у нього документів та, відповідно, відсутності у нього можливості підтвердити документально показники податкової і фінансової звітності, відповідач зробив висновки про допущення позивачем порушень податкового законодавства, які ґрунтувались виключно на аналізі податкової інформації та інформації, яка міститься в інших базах даних, а не на дослідженні господарських операцій та первинних документів (первинних документів, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отриманих від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів).
На переконання апеляційного суду, невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки. Акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апелянту надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС до Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя В.А.Голуб

Суддя М.П.Коваль