Справа № 420/11408/22 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Потоцької Н.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій щодо не звільнення з військової служби та зобов`язання звільнити з військової служби,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить:
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 , як визнаного непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 звільнити ОСОБА_1 , як визнаного непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, про що видати наказ про звільнення з військової служби за станом здоров`я.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25.02.2022 №36 року позивач був призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідним записом на стор. 6 та 25 військового квітка позивача.
Проте, всупереч частини 13 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» попередньо, до призову другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_5 не було забезпечено проходження обов`язкового медичного огляду.
Медичний огляд позивачем було пройдено лише 23 травня 2022 року, за результатами якого військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі: статей 39-б, 40-а та 60-в Розкладу хворіб, графи ІІ ТДВ, що визначають ступінь придатності до військової служби Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 №402, позивача було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Позивачем були написано рапорт від 04.08.2022 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо звільнення відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". До яких було долучено копія довідки ВЛК. Але рапорт було залишений без розгляду. На час подання позову будь-яких дій з боку посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо звільнення позивача не зроблено.
Ухвалою суду від 22.08.2022 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 22.08.2022 витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_6 належним чином завірені копії особової справи військовослужбовця ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 05.09.2022 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача за вхід. №27854/22 від 02.09.2022 року про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 22.04.2026 провадження у справі поновлено.
Обставини справи, встановлені судом
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №36 від 25.02.2022, нижчепойменованих військовозобов`язаних старшинського, сержантського і рядового складу запасу ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до мобілізаційного плану, з 25 лютого 2022 року призвати за мобілізацією в особливий період та призначити на відповідні посади, зарахувати до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та на всі види забезпечення:
3.156. Сержанта ОСОБА_2 – головним сержантом – командиром 1 відділення 2 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 , ВОС - 100975/182А, вважати таким, що з 25 лютого 2022 року справу та посади прийняв і приступив до виконання посадових обов`язків за посадою з посадовим окладом 3170 гривень нам місяць, 9 тарифний розряд, шик "СТАРШИЙ СЕРЖАНТ".
Виплачувати щомісячну премію в розмірі 212% місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавку за вислугу років.
Підставою для видання наказу став рапорт сержанта ОСОБА_1 від 25.02.2022.
23.05.2022 Комунальним некомерційним підприємством «Тарутинська центральна лікарня» Тарутинської селищної ради Одеської області проведено медичний огляд ВЛК ОСОБА_1 та видано Довідку військово-лікарської комісії без номеру і дати.
На підставі статті 40 А графи 39 Б 60 В Розкладу хвороб, графи ІІ ТДВ ОСОБА_3 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
У графі «місцезнаходження комісії» зазначено «КНП «Тарутинська ЦЛ».
Довідка завірена печаткою Комунального некомерційного підприємства «Тарутинська центральна лікарня» Тарутинської селищної ради Одеської області, ЄДРПОУ 01998905.
04.08.2022 ОСОБА_1 подав рапорт начальнику ІНФОРМАЦІЯ_6 , в якому просив звільнити його з військової служби відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". До рапорту додано копію довідки військово-лікарської комісії, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Тарутинська центральна лікарня» Тарутинської селищної ради Одеської області.
09.08.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 видано наказ №177, яким відповідно п. 2.11.6 наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертну комісію в Збройних Силах України" (зі змінами та доповненнями), з метою збереження здоров`я особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнаного позаштатною військово лікарською комісією непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, нижчепойменованих військовослужбовців призваних за мобілізацією, НАПРАВИТИ 11 серпня 2022 року на військово-лікарську комісію до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону м. Одеса, для вирішення питання про придатність до військової служби:
1.6 сержанта ОСОБА_1 , колишнього головного сержанта - командира 1 відділення 2 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_8 , який знаходиться у розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 з 12 травня 2022 року.
Джерела права та висновки суду
У рішенні від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 Конституційний суд України роз`яснив, що положення ч.2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Разом з цим, приписами КАС України встановлено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Суд зазначає, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.
Суд розглядає справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері правових відносин, про захист яких вони просять. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі №571/1306/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі №2-3632/11, від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17, від 17 липня 2019 року у справі №523/3612/16- ц, від 24 липня 2019 року у справі №760/23795/14-ц, від 25 вересня 2019 року у справі №642/6518/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі №390/131/18, від 06 листопада 2019 року у справах №464/4574/15-ц, №756/17180/14-ц, від 13 листопада 2019 року у справі №697/2368/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі №635/8395/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі №686/24003/18, від 01 липня 2020 року у справі №287/575/16-ц, від 19 серпня 2020 року у справі №287/587/16-ц).
Таким чином, принцип стабільності є визначальним щодо можливості виходу за межі позовних вимог. Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі №824/399/17-а).
До початку розгляду судом справи по суті позивач має право у спосіб подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову (постанова Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі №264/4263/16-ц).
Право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі №819/1420/15).
Така ж правова позиція викладена і у постанові Верхового Суду від 14 липня 2022 року по справі №340/2428/20.
Відповідно до ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.
Отже, повноваження кожного органу законодавчої, виконавчої та судової влади не є безмежними, а визначаються Конституцією та законами України.
Сукупність повноважень суду щодо розгляду та вирішення справ позначається спеціальним терміном «юрисдикція». У ч. 3 ст. 124 Конституції визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Суд має повноваження розглядати та вирішувати справу (має юрисдикцію), якщо має місце юридичний спір. Відповідно, відсутність юридичного спору свідчить про те, що суд не має повноважень вирішувати справу (ВС від 30.11.2022 справа №753/7476/16).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 звільнити ОСОБА_1 , як визнаного непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, про що видати наказ про звільнення з військової служби за станом здоров`я та зазначає, що ним було подано відповідний рапорт.
Так, судом встановлено, що 23.05.2022 Комунальним некомерційним підприємством «Тарутинська центральна лікарня» Тарутинської селищної ради Одеської області проведено медичний огляд ВЛК ОСОБА_1 та видано Довідку військово-лікарської комісії без номеру і дати. На підставі статті 40 А графи 39 Б 60 В Розкладу хвороб, графи ІІ ТДВ ОСОБА_3 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
У графі «місцезнаходження комісії» зазначено «КНП «Тарутинська ЦЛ».
Довідка завірена печаткою Комунального некомерційного підприємства «Тарутинська центральна лікарня» Тарутинської селищної ради Одеської області, ЄДРПОУ 01998905.
04.08.2022 ОСОБА_1 подав рапорт начальнику ІНФОРМАЦІЯ_6 , в якому просив звільнити його з військової служби відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". До рапорту додано копію довідки військово-лікарської комісії, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Тарутинська центральна лікарня» Тарутинської селищної ради Одеської області.
09.08.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 видано наказ №177, яким відповідно п. 2.11.6 наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертну комісію в Збройних Силах України" (зі змінами та доповненнями), з метою збереження здоров`я особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнаного позаштатною військово лікарською комісією непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, нижчепойменованих військовослужбовців призваних за мобілізацією, НАПРАВИТИ 11 серпня 2022 року на військово-лікарську комісію до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону м. Одеса, для вирішення питання про придатність до військової служби:
1.6 сержанта ОСОБА_1 , колишнього головного сержанта - командира 1 відділення 2 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_8 , який знаходиться у розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 з 12 травня 2022 року.
Разом з цим, позивачем не надано до суду інформації про затвердження довідки, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Тарутинська центральна лікарня» Тарутинської селищної ради Одеської області, військово-лікарською комісією Військово-медичного клінічного центру Південного регіону м. Одеса.
При цьому суд зазначає, що представник позивача у мотивувальній частині заяви про забезпечення позову зазначив наступне: «… Постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час, повинні бути реалізовані негайно». Але в супереч зазначеній норми посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 у своєму наказі від 09.08.2022 року №177 (далі Наказ) посилаючись на 2.11.6 Положення, де зазначено, що військовослужбовці, визнані позаштатною тимчасово діючою ВЛК непридатними до служби за військовою спеціальністю, для вирішення питання про придатність до військової служби направляються на амбулаторне або стаціонарне обстеження із подальшим оглядом гарнізонною або госпітальною ВЛК. Проте, ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до пункту 2.6.1 Положення є постійно діючою ВЛК, тому дія цього Наказу не стосується випадку проходження медичної комісії у постійно діючої ВЛК. Крім того, не помічаючи різниці, між «визнані непридатними до військової служби» та «непридатними до служби за військовою спеціальністю» намагаються незаконно направити на військово-лікарську комісію до військово-медичного клінічного центру Південного регіону м.Одеса позивача, що суперечить вимогам Положення та є очевидним, що наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.08.2022 року №177 має ознаки протиправного рішення...». У заяві про забезпечення позову представник позивача просив постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії щодо направлення позивача на амбулаторне або стаціонарне обстеження із подальшим оглядом гарнізонною або госпітальною ВЛК.
Фактично представником позивача зазначено підстави для скасування, на його переконання, наказу №177 від 09.08.2022.
Натомість, відповідно до інформації КП «ДСС» Одеського окружного адміністративного суду, позивачем наказ №177 від 09.08.2022 не оскаржено. А отже, як військовослужбовець, він повинен був його виконати.
Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Правильність саме такого тлумачення змісту частини 1 статті 77 та частини 2 статті 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19, що визначений у статті 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку Позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Керуючись ст.ст.2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій щодо не звільнення з військової служби та зобов`язання звільнити з військової служби – відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА

.