Справа № 420/37509/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (проспект Повітряних Сил, 6, місто Київ, 03168), Міністерства оборони України (проспект Повітряних Сил, 6, місто Київ, 03168) про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 
В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалами суду від 10.11.2025 та 18.11.2025 року позов залишений без руху, надано та продовжено позивачці строк на усунення недоліків позову. 
До суду від представниці позивачки надійшла заява на виконання ухвали суду та позов ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі Комісія МОУ), Міністерства оборони України (далі МОУ), в якому позивачка просить: 
визнати протиправним та скасувати пункт 2 протоколу засідання Комісії МОУ від 04.04.2025 року №30/в; 
зобов`язати МОУ повторно розглянути заяву та документи її - ОСОБА_1 , про призначення та виплату їй та її неповнолітнім дітям ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її чоловіка - військовослужбовця солдата ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) із розрахунку на одного члена сім`ї загиблого з урахуванням висновків суду.
Ухвалою суду від 26.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Позивачка зазначила, що її чоловік загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Піщане Куп`янського району Харківської області в результаті ДТП.
Згідно з Актом проведення спеціального розслідування відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №2707 від 21.01.2024, у зв`язку з переміщенням особового складу, солдати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснювали повернення з вогневих позицій на автомобілі марки ВАЗ-21099. Рух здійснювався ділянкою дороги між населеними пунктами, яка перебуває під потенційною загрозою мінометного та артилерійського обстрілу з боку збройних сил РФ. З метою маскування та збереження життя особового складу, пересування цією ділянкою в нічний час здійснюється з вимкненими фарами та на підвищеній швидкості.
21.01.2024 року приблизно о 17:10, поблизу населеного пункту Піщане, під час руху у зустрічному напрямку в темну пору доби з вимкненим ближнім світлом фар, водій ОСОБА_4 не встиг зреагувати на зміну дорожньої обстановки, внаслідок чого сталося лобове зіткнення з транспортним засобом, що рухався назустріч (військовий автомобіль «FORD RANGER» під керуванням військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 ст. солдата ОСОБА_6 . Унаслідок зіткнення водій ОСОБА_4 та пасажир ОСОБА_5 загинули на місці події.
Згідно з витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 01.07.2024 № 187, ОСОБА_4 загинув внаслідок ДТП, повертаючись з бойового завдання. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Позивачка вказує, що після смерті чоловіка ОСОБА_4 10.02.2025 діючи в своїх інтересах та неповнолітніх дітей звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 Постанови КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі постанова КМУ №168).
Проте лише на запит адвоката отримала витяг з протоколу № 30/в від 04.04.2025 року, складений комісією МОУ, згідно з яким їй відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що: - у довідці Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, при проведенні судово-токсикологічної експертизи в крові від трупа ОСОБА_4 був виявлений етиловий спирт у кількості 0,40 проміле; - відсутня інформація про закриття кримінального провадження стосовно смерті ОСОБА_4 ; - за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв встановлена адміністративна відповідальність на підставі ст.172-20 КУпАП; - за ст.16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння.
Позивачка не згодна з таким рішенням відповідача та вважає, що вона та її діти мають право на одноразову допомогу, посилаючись на Закони України від 25.02.1993 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII), від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII), Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затверджений постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 (далі - Порядок №975).
В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що за змістом ч.1 ст.16-4 Закону №2011-ХІІ та Порядку №975, зазначена допомога не призначається з підстав, наведених цими нормами, лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме, вчинення ним певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до смерті (загибелі).
Водночас, сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається вказаними нормами права як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги. На ці обставини звернуто увагу в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 640/6477/19 від 29.06.2022 р.
Позивачка стверджує, що за документами смерть чоловіка ОСОБА_4 настала внаслідок отриманих травм, несумісних із життям, спричинених дорожньо-транспортною пригодою під час виконання бойового завдання, а не перебування у стані алкогольного сп`яніння, вчинення ним певних активних дій у такому стані, які безпосередньо призвели до його загибелі. 
Проте саме вказані обставини є суттєвими. Верховний Суд в постанові від 18.03.2024 року у справі №120/13997/21-а зазначив, що відомості, які зазначені у, зокрема, у постанові ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку смерті військовослужбовця та довідці, що свідчить про причини та обставини смерті військовослужбовця, мають важливе значення і є вирішальними для органу, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, на якого покладено обов`язок перевірити, чи не настала смерть військовослужбовця за обставин, що виключають можливість призначення та виплати одноразової грошової допомоги, перелік яких визначений у статті 16-4 Закону №2011-XII.
Позивачка зауважує, що відсутні постанова про притягнення загиблого ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст.ст.172-20 КУпАП, вирок суду щодо нього за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка призвела до його смерті. Отже висновок відповідача, викладений у п.2 протоколу від 04.04.2025 №30/в, складеного комісією МОУ про те, що загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння, є припущенням, не підтвердженим жодним доказом.
Позивачка в обґрунтування позовних вимог також вказує, що зверталась до інших експертів щодо визначення алкогольного стану, які зазначили у своєму висновку, що в крові трупа виявлено етиловий спирт у концентрації - 0,4, що не перетинає межу легкого ступеню алкогольного сп`яніння (від 0,5 до 1,5). Однак, для визначення кількісного вмісту алкоголю найбільш інформативним є дослідженні крові і сечі, що дає можливість визначити фазу алкогольної інтоксикації (резорбції чи елімінації) на момент смерті, оскільки у фазі резорбції концентрація етанолу вища в крові, а у фазі елімінації в сечі. У зв`язку із тим, що під час судово-медичного дослідження трупа експертом не було взято сечу на судово-токсикологічне дослідження, об`єктивно встановити, в якій стадії алкогольного сп`яніння він перебував, неможливо. Це не знизить концентрацію алкоголю в крові, але може поставити під сумнів об`єктивність визначення експертом "може відповідати вмісту його при незначному алкогольному сп`янінні". 
Позивачка просить задовольнити позовні вимоги та вважає, що належним способом захисту порушеного права буде зобов`язання відповідача повторно розглянути її заяву з урахуванням висновків суду, що також відповідатиме правовій позиції Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.01.2024 у справі №480/4122/22. 
Представник відповідача МОУ подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що Порядок №975 визначає підстави (випадки) для виплати одноразової грошового допомоги та порядок звернення за вказаною виплатою.
Пунктом 10 Порядку визначений перелік документів, які подаються разом із заявою та, зокрема, повинен бути наданий документ, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства.
Крім того, відповідно до п.19 Порядку, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Представник МОУ зазначає, що з матеріалів справи, відповідно до акту спеціального розслідування в/ч НОМЕР_1 від 29.03.2024, ОСОБА_4 керуючи особистим транспортним засобам, не встиг зреагувати на зміну дорожньої обстановки, внаслідок чого сталося лобове зіткнення з транспортним засобом, що рухався назустріч. Внаслідок чого водій та пасажир загинули на місці події. Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 загинув внаслідок ДТП повертаючись з бойового завдання. При цьому, відповідно довідки Харківського обласного бюро судово - медичної експертизи, при проведенні судово-токсикологічної експертизи в крові від трупа ОСОБА_4 виявлений етиловий спирт у кількості 0,40 проміле. 
Крім того, у поданих на розгляд Комісії документах, відсутня інформація про закриття кримінального провадження стосовно смерті ОСОБА_4 .
Представник вказує, що санкцією ч.3 ст. 286-1 ККУ, передбачено кримінальну відповідальність за порушення особою правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого. Також, відповідно до ст.172-20 КУпАП розпивання алкогольних напоїв військовослужбовцями на території військових частин, військових об`єктів або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані є адміністративним правопорушенням.
У той же час представник зауважує, що КУпАП не передбачено права складання протоколу про адміністративні відносно померлої особи. В свою чергу, відповідно до п.9 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок смерті особи, щодо якої було розпочато провадження в справі. 
Представник Міністерства оборони України просить суд відхилити доводи позивача про те, що загиблого військовослужбовця не притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності за вчинене ним діяння, оскільки визначальним фактором за змістом спірних правовідносин є фактичні обставини його загибелі, а не сам факт притягнення його до відповідальності. Ст. 16-4 Закону № 2011-XII не вимагає для відмови у виплаті спірної допомоги наявність обвинувального вироку суду або постанови про притягнення до адміністративної відповідальності загиблого військовослужбовця, як обов`язкову складову у відмові виплатити таку допомогу.
На думку представника відповідача вищенаведені доводи позивачів не спростовують висновки про причинно-наслідковий зв`язок дій загиблого військовослужбовця з настанням його смерті, за наявності порушення правил дорожнього руху, що є як мінімум адміністративним правопорушенням, та перебування військовослужбовця в стані алкогольного сп`яніння, що є самостійною підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. При цьому МОУ зазначає, що обставини смерті військовослужбовця ОСОБА_4 встановлені актом службового розслідування військової частини НОМЕР_1 .
Представник стверджує, що Комісія МОУ правомірно дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, а позов є незаконним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Справа розглянута в письмовому провадженні.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , 16.03.2023 року призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_8 .
17.03.2023 року наказом в/чА4576 №23 зарахований у списки особового складу в/ч НОМЕР_1 та призначений на посаду водія протитанкового взводу 2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 загинув. По факту його загибелі проведено спеціальне розслідування відповідно до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 №332 (далі Інструкція №332), яка затверджена наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 №332 відповідно до Закону україни «Про військовий обов`язок і військову службу», абз.10 п.2 Порядку №337 наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 №332. Інструкція визначає процедуру проведення розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями, їх загибелі або смерті зі встановленням зв`язку з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно з п.1 розділу ІІ Інструкції №332 розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, зокрема, у випадку смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.
Згідно з п.7 розділу ІІ, п.1 розділу ІІІ Інструкції №332 підлягають спеціальному розслідуванню та розслідуються з урахуванням вимог розділу ІІІ цієї Інструкції, зокрема: нещасні випадки з військовослужбовцями зі смертельним наслідком; випадки смерті військовослужбовців.
Спеціальне розслідування проводиться комісію для проведення спеціального розслідування. Згідно з п.4 розділу ІІІ за результатами спеціального розслідування комісія з урахуванням висновків експертиз та (або) досудового розслідування складає акт за формою НВ-2 та оформлює інші матеріали, передбачені цією Інструкцією.
За випадком загибелі 21.01.2024 року ОСОБА_4 призначено спеціальне розслідування наказом в/ НОМЕР_1 від 21.01.2024 року №278.
Згідно з Актом проведення спеціального розслідування смерті (п.2 Характеристика об`єкта, дільниці та місця подій) випадок загибелі ОСОБА_4 зафіксовано на відрізку дороги між населеними пунктами Піщане та Степова Новосіловка Куп`янського району Харьківської області.
В п.3 Акту викладені обставини, за яких сталася подія.
Про ДТП, що сталася поблизу населеного пункту Піщане Куп`янського району Харківської області - у зоні виконання бойових завдань, стало відомо 21.01.2024 року приблизно о 21:30. Унаслідок цієї події загинули двоє військовослужбовців НОМЕР_3 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 солдати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
В Акті вказано, що службовим розслідуванням встановлено: відповідно до бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 № 2707 від 21.01.2024 у зв`язку з переміщенням особового складу, солдати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснювали повернення з вогневих позицій НОМЕР_3 механізованого батальйону до пункту тимчасової дислокації в районі населеного пункту Куп`янськ-Вузловий Куп`янського району Харківської області.
У зв`язку з несправністю закріпленого військового транспортного засобу, солдат ОСОБА_4 здійснював переміщення на власному автомобілі марки ВАЗ-21099.
Рух на вказаному авто здійснювався на відрізку дороги між населеними пунктами Піщане та Степова Новосіловка Куп`янського району Харьківської області, яка перебуває під можливістю мінометного та артилерійського обстрілу збройних сил російської федерації.
У зв`язку з чим даним відрізком дороги, з метою маскування та збереження особового складу, у нічний час здійснюється з вимкненими фарами та на великих швидкостях.
Так, 21.01.2024 року приблизно о 17:10, поблизу населеного пункту Піщане, під час руху у зустрічному напрямку в темну пору доби з вимкненим ближнім світлом фар, водій — солдат ОСОБА_4 , керуючи автомобілем ВАЗ-21099, не встиг зреагувати на зміну дорожньої обстановки, внаслідок чого сталося лобове зіткнення з транспортним засобом, що рухався назустріч. Іншим транспортним засобом був військовий автомобіль «FORD RANGER», яким керував старший солдат ОСОБА_6 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_2 .
Унаслідок ДТП солдати водій ОСОБА_4 та пасажир ОСОБА_5 загинули на місці події, а водій та пасажир автомобіля «FORD RANGER» отримали тілесні ушкодження.
Тіла загиблих військовослужбовців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з автомобілем ВАЗ-21099 силами НОМЕР_4 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 евакуйовано до населеного пункту Куп`янськ – Вузловий, де після огляду представниками Нацполіції проведено деблокування тіл.
В акті вказано, що за результатами перевірки начальником зонального відділу Військової служби правопорядку на адресу Директора ТУ ДБР, розташованого в м. Полтава, направлено повідомлення про виявлення кримінального правопорушення з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.415 ККУ (Порушення правил водіння та експлуатації машин). 
Відповідно до Свідоцтва про смерть від 02.02.2024 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Піщане Куп`янського району Харьківської області.
В п.4 Акту (Причини події) зазначено: виходячи з матеріалів розслідування, причини смерті ОСОБА_4 зумовлені травмами не сумісними з життям, отриманими внаслідок ДТП. 
В Акті вказаний висновок комісії, що смерть військовослужбовця настала внаслідок виконання потерпілим військовослужбовцем службових обов`язків відповідно до розпоряджень та наказів командира – обставини, за яких нещасний випадок визнається пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби. 
Позивачка, після смерті чоловіка ОСОБА_4 , 10.02.2025 діючи в своїх інтересах та неповнолітніх дітей звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 Постанови КМУ № 168.
Відповідь отримала лише після звернення її представника з адвокатським запитом. 
Згідно з витягом з протоколу засідання Комісії МОУ №30/в від 04.04.2025 року, комісія МОУ дійшла висновку про відмову у призначенні грошового допомоги.
У вказаному протоколі зазначене наступне.
Відповідно до довідки Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, при проведенні судово-токсикологічної експертизи в крові від трупа ОСОБА_4 виявлений етиловий спирт у кількості 0,40 проміле (висновок експерта №16/1927-ДМ/24 від 31.01.2024 року).
У поданих на розгляд Комісії документах відсутня інформація про закриття кримінального провадження стосовно смерті ОСОБА_4 , так як результатами перевірки начальником ІНФОРМАЦІЯ_9 на адресу Директора ТУ ДБР, розташованого в м. Полтава, було направлено повідомлення про виявлення кримінального правопорушення з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.415 ККУ (Порушення правил водіння та експлуатації машин).
Статтею 172-20 КУпАП встановлено, що розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, є адміністративним правопорушенням.
Статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння.
Між тим, позивачка у позові ставить під сумнів правильність висновку щодо знаходження ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння, та крім цього, на її думку, навіть якщо вважати достовірним виявлення у нього в крові етилового спирту у кількості 0,40 проміле, що не є алкогольним сп`янінням, в рішенні Комісії МОУ ніяким чином не доведено, що загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим вважає рішення протиправним, а тому звернулась до суду з цим позовом. 
Спірні правовідносини виникли між позивачкою та Комісією МОУ, якою прийнято рішення про відмову у призначені одноразової грошової допомоги, та регламентовані Законом України №2011-XII, Постановою КМУ №168, Положенням про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі Положення про комісію МОУ №564), Порядком і умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затвердженого наказом МОУ №45 від 25.01.2023 року. 
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом №2011-XII, який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ст.1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із п.п.2 п.2 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64 в Україні введений воєнний стан, якій триває на даний час та продовжений до 04.05.2026 року.
Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Вказаною постановою визнано право осіб на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у п. 1, п.1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів.
Пунктом 2-1 постанови КМУ №168 установлено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки, довкілля та сільського господарства визначають, зокрема: порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у п.1 цієї постанови; порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги та одноразової винагороди.
На виконання п. 2-1 постанови КМУ №168 наказом МОУ №45 від 25.01.2023 року затверджений Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану (далі «Порядок і умови» №45)
Отже під час воєнного стану питання діє не лише Порядок №975, на якій (без врахування змін внесених у цій Порядок) посилається представник відповідача у відзиві на позов, але і спеціальний нормативно-правовий акт - «Порядок і умови» №45. 
Відповідно до п.1.1 розділу І «Порядку і умов» №45 вони визначають завдання органів військового управління, військових частин, установ, військових навчальних закладів щодо оформлення документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - ОГД), алгоритм її призначення та виплати, перелік необхідних документів.
Згідно з п.1.2 розділу І ОГД призначається та виплачується у разі загибелі військовослужбовця ЗСУ (далі - військовослужбовець) під час дії воєнного стану, а також смерті осіб, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого на військовій службі в ЗСУ у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Сім`ям загиблих військовослужбовців відповідно до п.2 постанови КМУ №168 виплачується ОГД, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст.16-1 Закону України №2011-XII (п.1.2 розділу І «Порядку і умов» №45).
Пунктом 1.7 розділу І «Порядку і умов» №45 встановлено, що ОГД призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. Заява (додаток1) подається до районного (міського) ТЦКСП незалежно від місця реєстрації заявника.
Призначення і виплата ОГД не здійснюються у випадках, визначених ст.16-4 Закону України №2011-XII.
Рішення про відмову у призначенні ОГД може бути оскаржене в установленому законодавством порядку до суду. 
Заява ОСОБА_4 , яка діючи в своїх інтересах та неповнолітніх дітей, які належать до членів сім`ї згиблого військовослужбовця - солдата ОСОБА_4 , та яка 10.02.2025 року звернулась до ТЦКСП щодо звернення до МОУ із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, розглядалась Комісією МОУ.
Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі Положення про Комісію МОУ №564), яке визначає основні функції, завдання, повноваження Комісії МОУ, а також порядок організації її роботи, затверджено Наказом Міністерства оборони України від 26.10.2016 №564. 
Згідно з п.4 розділу І Положення у своїй діяльності Комісія керується Конституцією України, законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції України та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України та цим Положенням.
Пунктом 2 розділу ІІ Положення №564 визначено, що з метою забезпечення виконання покладених на неї завдань Комісія МОУ зобов`язана, зокрема, приймати до розгляду документи, що надходять до МОУ для призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону №2011-XII та приймати рішення про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги в місячний строк із дня надходження всіх необхідних документів.
Згідно з ч.1 ст.16-4 Закону №2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Вказані підстави також визначені у п.4 Положення №564
Розділом ІІІ Положення визначений порядок прийняття рішення Комісією. 
Формою роботи Комісії є засідання, які проводяться не рідше одного разу на місяць (за наявності документів для розгляду). Рішення Комісії приймаються відкритим голосуванням простою більшістю голосів членів Комісії, присутніх на засіданні. Результати засідання Комісії оформлюються протоколом, який підписується головою Комісії, його заступником, секретарем та всіма членами Комісії, які брали участь у засіданні.
Рішення Комісії може бути оскаржено в судовому порядку.
Таким чином, Комісія МОУ приймає рішення на підставі наданих їй документів, які були складені відповідними органами по факту загибелі військовослужбовця.
Подібні правовідносини були предметом розгляду Верховного Суду в постановах від 27.05.2021 року у справі №520/9807/2020, від 31.10.2019 року у справі №520/11476/18, від 18.03.2024 року у справі №120/13997/21-а, від 15.06.2022 року у справі №826/4813/18, від 29.06.2022 року у справі №640/6477/19. 
Верховний Суд за подібними правовідносинами дійшов правового висновку, що аналіз нормативних актів свідчить про те, що Комісія приймає рішення на підставі виключно поданих документів та Порядок №975 і Положення №564 не встановлює обов`язку Міністерства оборони України для витребування додаткових документів за їх відсутності.
У той же час Верховний Суд вказував, що відомості, які зазначені у зокрема, у постанові ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку смерті військовослужбовця та довідці, що свідчить про причини та обставини смерті військовослужбовця, мають важливе значення і є вирішальними для органу, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, на якого покладено обов`язок перевірити, чи не настала смерть військовослужбовця за обставин, що виключають можливість призначення та виплати одноразової грошової допомоги, перелік яких визначений у ст.16-4 Закону №2011-ХІІ.
Щодо стану алкогольного сп`яніння військовослужбовця, то Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх висновках, що допомога не призначається і не виплачується лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення активних дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння на час настання смерті не є підставою для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги його членам сім`ї.
Між тим, під час введення воєнного стану в Україні Порядок №975 зазнав значних змін, у тому числі з урахуванням постанови КМУ №168 та самого воєнного стану щодо становлення під час його дії обставин загибелі військовослужбовців. 
Згідно з пунктами 22,23 Порядку призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, здійснюються, зокрема, Міноборони, яке є розпорядником бюджетних коштів.
Керівник уповноваженого органу після визначення переліку осіб, зазначених у п.8-9 цього Порядку, які мають право на одержання ОГД (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), подає у 15-денний строк з дня реєстрації документів, передбачених пунктами 20,21 цього Порядку, розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 20 і 21 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку щодо виплати ОГД та документів, зазначених у пунктах 20,21 цього Порядку, приймає рішення про призначення ОГД або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Доопрацювання документів здійснюється у порядку, визначеному абз.2 цього пункту, а після надходження додаткових документів приймається рішення про призначення одноразової грошової допомоги в порядку черговості відповідно до дати надходження заяви до розпорядника бюджетних коштів або про відмову в її призначенні.
Строки подання рішення розпорядника бюджетних коштів уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги, а також строки видання наказу про виплату уповноваженим органом одноразової грошової допомоги встановлюються міністерствами та державними органами.
Під час воєнного стану рішення про призначення одноразової грошової допомоги приймається розпорядником бюджетних коштів протягом трьох місяців з дня отримання всіх необхідних документів.
Враховуючи вказані зміни до Порядку №975 для прийняття мотивованого та обґрунтованого рішення щодо виплати ОГД розпорядник бюджетних коштів має право прийняти рішення не лише про призначення ОГД або про відмову в її призначенні, але і рішення про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю).
Таким чином, відповідач має відповідну дискрецію у прийнятті рішення за заявою позивачці, тобто орган може обирати з трьох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
Частинами 1,2 ст.6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
ЄСПЛ висловлено правову позицію, згідно з якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості адміністративних актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі "Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки" від 31 липня 2008 року, рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" від 22 листопада 1995 року, рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру" від 21 липня 2011 року, рішення у справі "Путтер проти Болгарії" від 2 грудня 2010 року).
Виходячи з практики ЄСПЛ надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права, і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети цього заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі "Волохи проти України" від 2 листопада 2006 року, рішення у справі "Мелоун проти Сполученого Королівства" від 2 серпня 1984 року).
Отже межі дискреції відповідача при прийнятті рішення за заявою позивачці повинні підлягати зовнішньому публічному контролю. Обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку має показувати, давати розуміння, чому і чим керувалася Комісія, коли вирішувала питання про наявність підстав для відмови у наданні ОГД позивачці та її дітям.
Вимога щодо обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень означає, що таке рішення повинно прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Принцип пропорційності для цілей його застосування у сфері адміністративних правовідносин стосується ситуацій, коли права, свободи особи можуть бути обмежені, а її законні інтереси охоплюються свободою розсуду суб`єктів владних повноважень. Принцип пропорційності як елемент загального принципу верховенства права означає, зокрема, рішення повинно бути прийнято з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Перевіривши оскаржуване рішення, оформлене протоколом засідання Комісії МОУ №30/в від 04.04.2025 року про відмову у призначенні грошового допомоги, на предмет його об`єктивності та обґрунтованості, що є ключовим питанням правового спору в цій справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для його скасування, виходячи з наступного.
У вказаному протоколі щодо підстав відмови у призначенні ОГЛ зазначене наступне.
Відповідно до довідки Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, при проведенні судово-токсикологічної експертизи в крові від трупа ОСОБА_4 був виявлений етиловий спирт у кількості 0,40 проміле (висновок експерта №16/1927-ДМ/24 від 31.01.2024 року).
У поданих на розгляд Комісії документах відсутня інформація про закриття кримінального провадження стосовно смерті ОСОБА_4 , так як результатами перевірки начальником ІНФОРМАЦІЯ_9 на адресу Директора ТУ ДБР, розташованого в м. Полтава, було направлено повідомлення про виявлення кримінального правопорушення з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.415 ККУ (Порушення правил водіння та експлуатації машин).
Статтею 172-20 КУпАП встановлено, що розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, є адміністративним правопорушенням.
Статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння.
Суд дослідивши всі документи, які були надані на розгляд комісії, вважає, що рішення комісії прийнято не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); не добросовісно; не розсудливо; не пропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Основною підставою для прийняття оскаржуваного рішення є висновок комісії, що загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння
Проте жодного мотиву та обґрунтуванню вказаного висновку у рішенні не зазначено.
Наявність довідки Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, що при проведенні судово-токсикологічної експертизи в крові від трупа ОСОБА_4 виявлений етиловий спирт у кількості 0,40 проміле (висновок експерта №16/1927-ДМ/24 від 31.01.2024 року) не є доказом здійснення ним адміністративного правопорушення. 
Будь-які обґрунтування наявності в діях загиблого адміністративного правопорушення в рішенні відсутні. Наявний лише зміст диспозиції самої ст. 172-20 КУпАП, але це не є обґрунтуванням наявності адміністративного правопорушення (з встановленням всіх його складових) в діях ОСОБА_4 .
При цьому суд вважає обґрунтованими доводи позивачки з посиланням на висновок спеціаліста, що наявність етилового спирту у кількості 0,40 проміле не свідчить навіть на стану легкого алкогольного сп`яніння (про легке алкогольне сп`яніння свідчить наявність етилового спирт у кількості 0,5-1,5 проміле). 
Крім того, згідно з наданими документами ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , кров взята на аналіз при дослідженні трупа 23.01.2024 року (без взяття аналізу сечі). Отже за дві доби можливе загнієння трупа, що впливає на кількість етилового спирту. Крім того, сам аналіз крові проведений лише 31.01.2024 року.
Але головне в оскаржуваному рішенні відсутні мотиві та докази того, що загибель (смерть) військовослужбовця ОСОБА_4 є наслідком знаходження в його крові етилового спирту у кількості 0,40 проміле.
Проте Верховний Суд неодноразово у своїх правових висновках звертав увагу на те, що саме ці обставини повинні бути встановлені.
Також за правовими висками Верховного Суду мають важливе значення і є вирішальними для органу, що приймає рішення про призначення та виплату ОГД, це відомості, які зазначені у зокрема, у постанові ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку смерті військовослужбовця та довідці, що свідчить про причини та обставини смерті військовослужбовця.
У вказаних документах відсутні будь-які посилання на знаходження загиблого в стані алкогольного сп`яніння або відомості про вживання ним алкогольних напоїв. 
В акті спеціального розслідування вказано, що ОСОБА_4 загинув від отриманих травм не сумісних з життям внаслідок ДТП, тобто його загибель не є наслідком знаходження в його крові етилового спирту у кількості 0,40 проміле. 
Крім того, в Акті вказаний висновок комісії, що смерть військовослужбовця настала внаслідок виконання військовослужбовцем службових обов`язків відповідно до розпоряджень та наказів командира – обставини, за яких нещасний випадок визнається пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби. 
Неспроможним суд вважає посилання в оскаржуваному рішенні на те, що у поданих на розгляд Комісії документах відсутня інформація про закриття кримінального провадження стосовно смерті ОСОБА_4 , так як результатами перевірки начальником ІНФОРМАЦІЯ_9 на адресу Директора ТУ ДБР, розташованого в м. Полтава, направлене повідомлення про виявлення кримінального правопорушення з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.415 ККУ (Порушення правил водіння та експлуатації машин).
В жодному документі не вказано про виявлення кримінального порушення саме у діях ОСОБА_4 . 
Проте в документах вказано, що враховуючи на якій ділянці дороги сталося ДТП, поліція не виїжджала на огляд місця ДТП, тобто не зафіксовано стан дороги, враховуючи прифронтову зону, наявність полос, на яких можливий проїзд; місто розташування автомобілів, які зіткнулися на вказаній ділянці. Автомобіль з погиблими евакуйований військовослужбовцями до населеного пункту Куп`янськ – Вузловий, де після огляду представниками Нацполіції проведено деблокування тіл.
На думку суду з наданих документів вбачається, що правила водіння машин були порушені водіями обох автомобілів ВАЗ-21099 та «FORD RANGER», які зіткнулися, оскільки обидва двигалися на великий швидкості та з вимкнутими фарами. Проте обидва водія діяли так з метою маскування та збереження життів, оскільки вказаний відрізок дороги перебував під можливістю мінометного та артилерійського обстрілу збройних сил російської федерації. Подія зіткнення автомобілів під керування військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ( ОСОБА_4 ) та військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 може свідчити більш про недостатню комунікацію між вказаними військовими частинами щодо проїзду вказаної ділянки дороги на великій швидкості та з вимкнутими фарами, ніж про порушення правил водіння машин військовослужбовцями при вказаних обставинах.
Основний висновок акту спеціального розслідування, що смерть військовослужбовця ОСОБА_4 настала внаслідок виконання військовослужбовцем службових обов`язків відповідно до розпоряджень та наказів командира – обставини, за яких нещасний випадок визнається пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби не відображений в прийнятому оскаржуваному рішенні та не спростований. Інших обставин загибелі військовослужбовця ОСОБА_7 під час виконання бойового завдання у період воєнного стану за поданими матеріалами не встановлено.
За правовим висновком Верховного Суду щодо подібних правовідносин (постанови від 29.06.2022 року у справі №640/6477/19, від 31.01.2024 року у справі №480/4122/22) належним способом захисту порушеного права позивачки та її дітей, за встановлених у справі обставин, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву щодо призначення та щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого.
Верховний Суд зауважив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003).
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення про відмову позивачам у призначені одноразової грошової допомоги.
Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З урахуванням встановлених фактів суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Відповідно до ч.1,3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. 
Позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 968,96 грн, якій підлягає стягненню з відповідача.
Частинами 4-7 ст.134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі №826/841/17 Верховний Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
На підтвердження розміру витрат зі сплати професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом даної справи до суду надані копії документів - договір позивача з адвокатом від 25.10.2025 року №01-01/121/25, додаток до нього, згідно з яким складання позову – 24тис грн, представництво інтересів у суді – 16 тис. Також наданий акт приймання-передачі наданих послуг.
Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з ч.3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд вважає необхідним врахувати наступні висновки Верховного Суду.
Так, у додатковій постанові від 05.09.2019 року по справі №826/841/17 Верховний Суд дійшов правового висновку, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Приймаючи до уваги характер та обсяги виконаної адвокатом роботи в межах предмета спору, а також принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 15 тис грн, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань МОУ на користь позивача. 
Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд, –
В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, м. Київ, 03168, код ЄДРПОУ 00034022), Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (проспект Повітрофлотський, м. Київ, 03168, код ЄДРПОУ 00034022) про визнання протиправним та скасування рішення зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати пункт 2 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04.04.2025 року №30/в про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги за заявою ОСОБА_1 . 
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця солдата ОСОБА_4 , з урахуванням висновків суду.
Стягнути з Міністерства оборони України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі у розмірі 15 тис грн.
Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва