ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2602/25(910/15724/23)	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Богатиря К.В., Діброви Г.І.,
при секретарі судового засідання: Фещук В.М.,
за участю представників:
від Товариства з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" – Косарецьков В.М.,
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" – Дзюбенко С.М.,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп"
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.10.2025, прийняту суддею Демешиним О.А., м. Одеса, повний текст складено 23.10.2025,
у справі №916/2602/25(910/15724/23)
за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" (вх.№2-1594/25 від 09.10.2025) 
про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Одеської області перебуває справа №916/2602/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп".
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/15724/23 повністю задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор зернотрейд" (найменування якого в подальшому було змінене на Товариство з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп") про стягнення заборгованості за договором поставки №1501-1 від 15.01.2020; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор зернотрейд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" кошти у розмірі 3240000 грн, штраф у розмірі 810000 грн, 3% річних у розмірі 348344,75 грн, інфляційні втрати у розмірі 1606704,86 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 90075,75 грн.
09.04.2024 Господарським судом міста Києва видано наказ на примусове виконання вищенаведеного рішення.
14.08.2025 до Господарського суду міста Києва було подано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" про визнання наказу від 09.04.2024, виданого на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/15724/23, таким, що не підлягає виконанню.
Дана заява обґрунтована тим, що зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" за рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/15724/23 припинені на підставі заяви боржника про зарахування зустрічних вимог від 13.08.2025, у зв`язку з чим наявні правові підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню, відповідного наказу від 09.04.2024, виданого на примусове виконання вказаного судового рішення.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 матеріали справи №910/15724/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 09.04.2024 таким, що не підлягає виконанню, передано за підсудністю до Господарського суду Одеської області для розгляду у межах справи №916/2602/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп".
09.10.2025 до Господарського суду Одеської області надійшли передані на підставі вищезазначеної ухвали матеріали справи №910/15724/23.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" (вх.№2-1594/25 від 09.10.2025) про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, для розгляду із присвоєнням справі №916/2602/25(910/15724/23).
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі №916/2602/25(910/15724/23) (суддя Демешин О.А.) відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" (вх.№2-1594/25 від 09.10.2025) про визнання виконавчого документа – наказу Господарського суду міста Києва №910/15724/23 від 09.04.2024 таким, що не підлягає виконанню.
Вказана ухвала суду мотивована недоведеністю заявником наявності безспірної заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп", що унеможливлює застосування механізму зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі статті 601 Цивільного кодексу України та, як наслідок, виключає можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Не погодившись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі №916/2602/25(910/15724/23) та ухвалити нове судове рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню повністю, наказ від 09.04.2024, виданий на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/15724/23 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор зернотрейд" (після зміни найменування – Товариство з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп") на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" коштів у розмірі 3240000 грн, штрафу у розмірі 810000 грн, 3% річних у розмірі 348344,75 грн, інфляційних втрат у розмірі 1606704,86 грн та витрат по сплаті судового збору у розмірі 90075,75 грн.
Зокрема, скаржник наголошує на тому, що заява про зарахування зустрічних вимог від 13.08.2025 є чинним одностороннім правочином, який не оскаржений та породжує правові наслідки, а зустрічні грошові вимоги сторін є однорідними і такими, строк виконання яких настав, що свідчить про існування достатніх правових підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. Водночас, за твердженням апелянта, місцевий господарський суд безпідставно пов`язав неможливість зустрічного зарахування з відсутністю детальних розрахунків інфляційних втрат, пені та процентів річних, оскільки закон не встановлює таких вимог до заяви про зарахування. Скаржник також зазначає про доведеність ним за допомогою належних доказів факту наявності безспірної заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп", адже відповідні договори поставок, за якими у стягувача виникла заборгованість перед боржником, фактично виконувалися і розірвання останніх не припинило зобов`язань, що виникли до цього, а висновок суду першої інстанції про неукладеність одного з договорів внаслідок його не підписання зі сторони стягувача є помилковим.
У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 15.12.2025 (вх.№4408/25/Д2 від 15.12.2025) Товариство з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп", а ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі №916/2602/25(910/15724/23) – залишити без змін, посилаючись на те, що заява про зарахування зустрічних вимог від 13.08.2025 є необґрунтованою, викладені у ній вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, а також не є безспірними, що виключає можливість припинення зобов`язань, підтверджених чинним судовим рішенням, та, відповідно, визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, натомість подання такої заяви зумовлене недобросовісним прагненням боржника створити "штучне" зарахування для ухилення від процедури банкрутства.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Діброви Г.І. від 01.12.2025 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження.
В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі №916/2602/25(910/15724/23) поза межами строку, встановленого частиною другою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, та призначено розгляд даної справи на 11.02.2026 о 10:00.
У судовому засіданні 11.02.2026, проведеному в режимі відеоконференції, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" підтримав апеляційну скаргу; представник Товариства з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" висловив заперечення проти її задоволення.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
В силу статті 1291 КонституціїУкраїни суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
За умовами частини другої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Частинами першою, другою статті 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012).
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №11-рп/2012 від 25.04.2012 невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело як джерело права.
За умовами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні по справі "Деркач та Палек проти України" Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, даний пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 Конвенції як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бурдов проти Росії").
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок. За певних обставин така затримка може бути виправданою, але вона не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії").
У рішенні по справі "Чіжов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 328 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
За умовами частини другої статті 328 Господарського процесуального кодексу України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Колегія суддів зауважує, що на господарський суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав виконавчий документ може бути визнано таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення, при цьому суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Наведені підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням зустрічних вимог, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові (до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема: видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого документа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката тощо).
Водночас перелік підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 328 Господарського процесуального кодексу України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у вказаній норми процесуального права.
В межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, у той час як перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється.
Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 30.03.2021 у справі №910/8794/17.
14.08.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" направило Товариству з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" заяву про зарахування зустрічних вимог б/н від 13.08.2025, в якій підтвердило наявність у нього невиконаного грошового зобов`язання за рішеннями Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/15724/23 та від 12.12.2023 у справі №910/15086/23 у загальній сумі 13072225,60 грн, але при цьому зазначило також про існування невиконаних грошових зобов`язань кредитора перед боржником у загальній сумі 15776472,24 грн.
Зокрема, у заяві про зарахування зустрічних вимог б/н від 13.08.2025 боржник зазначив наступне:
1) на виконання умов договору поставки №17/08-20П від 17.08.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп", останнім 18.08.2020 здійснено поставку 32,36 тонн пшениці врожаю 2020 року на загальну суму 184452 грн, строк оплати якої сплив 25.08.2020, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" має перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" невиконані грошові зобов`язання у вигляді оплати за поставлений товар у сумі 184452 грн, інфляційних втрат у сумі 148808,30 грн, 3% річних у сумі 27480,57 грн та пені у сумі 135793,22 грн. Загальна сума грошових вимог за договором поставки №17/08-20П від 17.08.2020 становить 496534,09 грн;
2) 27.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" укладено договір поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року №2711-1, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" мало здійснити попередню оплату у сумі 7040000 грн до 13.01.2020, проте в порушення умов вказаного договору не здійснило попередню оплату у встановлений строк, внаслідок чого в силу умов договору зобов`язане сплатити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" інфляційні втрати та 3% річних, а також відшкодовувати збитки у вигляді втрачених доходів, які б останнє отримало у разі дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" договірної дисципліни. З огляду на викладене, у зв`язку із порушенням строку внесення попередньої оплати Товариство з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" зобов`язане сплатити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" грошові кошти у вигляді інфляційних втрат у сумі 5802069,98 грн, 3% річних у сумі 1172662,75 грн та збитків у сумі 7040000 грн. Загальна сума грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" за порушення строків внесення попередньої оплати становить 14014732,73 грн;
3) на виконання умов договору поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року №2711-1 від 27.11.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп", останнім 26.11.2020, 30.11.2020 та 03.12.2020 здійснено поставку кукурудзи врожаю 2020 року на загальну суму 1265205,42 грн. У зв`язку із неоплатою поставленого товару Товариство з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" зобов`язане сплатити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" грошові кошти у вигляді оплати за поставлений товар у сумі 1265205,42 грн.
Враховуючи викладене, у заяві боржника про зарахування зустрічних вимог б/н від 13.08.2025 вказано, що внаслідок зарахування борг Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" у загальній сумі 13072225,60 грн є повністю погашеним, у той час як борг Товариства з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" зменшено на вказану суму, у зв`язку з чим станом на дату цієї заяви він становить 2704246,63 грн.
Відповідно до частини першої статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що зустрічне зобов`язання виникає не з самої по собі вимоги про її зарахування, а на загальних підставах, передбачених Цивільним кодексом України.
Важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність (прозорість) вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. За відсутності безспірності вимог спір щодо боргу за договором має бути вирішено у порядку позовного провадження, а до цього спірна сума не може бути прийнята судом як зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки вказане зарахування не підтверджується належними і допустимими доказами.
За своєю правовою природою зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення зобов`язань, який не передбачає вирішення спору між сторонами щодо існування, змісту чи розміру таких вимог. Вимоги, для підтвердження яких необхідне встановлення судом факту порушення, обсягу відповідальності, періодів нарахування компенсаційних платежів або наявності причинно-наслідкового зв`язку, не можуть вважатися безспірними та, відповідно, не підлягають зарахуванню поза межами позовного провадження.
Крім того, як зазначалося вище, вимоги, які підлягають зарахуванню (стаття 601 Цивільного кодексу України), мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим).
Саме поняття "кредитор" та суб`єктний склад у правовідносинах зарахування (кредитор/боржник) обумовлює необхідність встановлення судами і, відповідно, доведення кредитором наявності безумовного (безспірного) зустрічного зобов`язання особи, яку вона вважає боржником, вчинити на користь такої сторони певну дію (у даному випадку – сплатити кошти).
Сам по собі факт звернення з заявою про зарахування зустрічних вимог не є безумовним свідченням існування безспірного зустрічного зобов`язання, оскільки обставини виконання сторонами своїх договірних зобов`язань мають бути доведені належними доказами, у тому числі первинною документацією, яка повинна містити всі необхідні реквізити, передбачені законодавством, зокрема, Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
Правова позиція про те, що самі по собі заява/договір про зарахування зустрічних однорідних вимог без підтвердження достовірності їх змісту первинними документами, не можуть свідчити про припинення грошових зобов`язань боржника перед кредитором, викладена в постанові Верховного Суду від 29.05.2025 у справі №922/3936/24.
Щодо заборгованості у розмірі 496534,09 грн, яка заявлена Товариством з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" до зарахування на підставі договору поставки №17/08-20П від 17.08.2020 і складається з 184452 грн основного боргу з оплати вартості поставленого товару, 148808,30 грн інфляційних втрат, 27480,57 грн 3% річних і 135793,22 грн пені, колегія суддів зазначає наступне.
На підтвердження обґрунтованості вищенаведених вимог про зарахування 496534,09 грн заявником надано копії договору поставки №17/08-20П від 17.08.2020, видаткової накладної №120 від 18.08.2020, товарно-транспортних накладних та актів здачі-приймання робіт (надання послуг) з перевезення вантажу, між тим жоден з цих документів не містить ні підпису повноважної особи зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг", ні відтиску печатки останнього. 
За умовами частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Згідно з частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів – набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин – це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Саме така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена в постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц.
Приписами статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Якщо сторони такої згоди не досягли, договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
У випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним – не виникли.
За приписами частини другої статті 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Частинами першою, другою статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. 
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасників правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Отже, підпис є невід`ємним елементом (реквізитом) письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри і волевиявлення учасників правочину та забезпечувати їх ідентифікацію.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладено в постанові від 21.12.2020 у справі №916/401/17.
За таких обставин, беручи до уваги не підписання договору поставки №17/08-20П від 17.08.2020 зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг", апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неукладеність вказаного правочину.
При цьому жодний з наданих заявником первинних документів (видаткова накладна, товарно-транспортні накладні та акти здачі-приймання робіт (надання послуг) з перевезення вантажу) також не підписаний повноважними особами зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг", печатки останнього на цих документах також відсутні, у зв`язку з чим відповідні документи у розумінні процесуального закону не є належними та допустимими доказами на підтвердження факту здійснення господарської операції з поставки заявником товару зазначеному товариству.
У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту поставки спірного товару сторони не позбавлені можливості доводити цей факт іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення такої поставки, зокрема доказами, які свідчать про відображення здійснення спірних господарських операцій з поставки та отримання товару в податковому обліку господарських товариств (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі №909/1073/17, від 04.11.2019 у справі №905/49/15 та від 04.07.2018 у справі №908/733/16).
Між тим, не зважаючи на очевидні недоліки (дефекти) первинної документації та заперечення Товариством з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" факту поставки йому товару, заявником не подано доказів відображення відповідної господарської операції поставки та отримання товару у податковому обліку товариств.
Враховуючи вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про недоведеність заявником існування зустрічних, однорідних та безспірних вимог у розмірі 496534,09 грн, заявлених до зарахування на підставі договору поставки №17/08-20П від 17.08.2020.
Стосовно заборгованості у розмірі 14014732,73 грн, яка заявлена Товариством з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" до зарахування на підставі договору поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року №2711-1 від 27.11.2019 і складається з нарахованих на суму попередньої оплати 5802069,98 грн інфляційних втрат та 1172662,75 грн 3% річних, а також з 7040000 грн збитків у вигляді неотриманих доходів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
На підтвердження обґрунтованості вищенаведених вимог про зарахування 14014732,73 грн заявником надано, зокрема, копії договору поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року №2711-1 від 27.11.2019 та додатку №1 до нього, які підписані обома сторонами.
Поряд з цим, у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/11370/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор зернотрейд" (найменування якого в подальшому було змінене на Товариство з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп") до Товариства з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" та приватного нотаріуса Огороднік Жанни Анатоліївни про визнання договору поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року №2711-1 від 27.11.2019 розірваним, визнання аграрної розписки припиненою та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 у справі №910/11370/21 відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання договору поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року №2711-1 від 27.11.2019 розірваним з тих підстав, що таку позовну вимогу місцевий господарський суд визнав неналежним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу з огляду на встановлену під час розгляду справи обставину розірвання зазначеного договору у зв`язку з односторонньою відмовою саме Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" від нього.
Зокрема, у вищенаведеному рішенні зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" не виконало обов`язку зі сплати попередньої оплати за договором поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року №2711-1 від 27.11.2019, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" листом №141 від 13.07.2021 повідомило про відмову від своїх зобов`язань за цим договором. За таких обставин, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про те, що договір поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року №2711-1 від 27.11.2019 є розірваним, а зобов`язання сторін за ним припинились.
Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини припинення договору поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року №2711-1 від 27.11.2019 у зв`язку з односторонньою відмовою від нього Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп", як і факт не перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" попередньої оплати за вказаним договором встановлені чинним судовим рішенням, яке набрало законної сили, та в силу наведеної вище норми процесуального закону не потребують доказування.
Водночас належні та допустимі докази здійснення заявником поставки товару Товариству з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" на виконання договору поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року №2711-1 від 27.11.2019 у матеріалах справи відсутні, оскільки надані заявником видаткові та товарно-транспортні накладні не містять підпису зі сторони покупця, а доказів відображення відповідних господарських операцій поставки та отримання товару у податковому обліку товариств не подано.
За таких обставин, нарахування заявником інфляційних втрат та відсотків річних є юридично необґрунтованими та спрямованими на неправильне тлумачення правової природи спірних правовідносин. Обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" зі сплати попередньої оплати за договором поставки не трансформувався у грошове зобов`язання, прострочення виконання якого тягне наслідки, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, оскільки зазначений договір було розірвано у зв`язку з його невиконанням, а самі договірні зобов`язання фактично не реалізовувалися. Відсутність перерахування попередньої оплати не створює для заявника права вимоги нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, адже відповідні кошти не були передані Товариством з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг", не перебували у володінні Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" та не могли бути об`єктом знецінення чи користування. Відтак заявлення вимог про стягнення інфляційних втрат і відсотків річних фактично зводиться до спроби покладення на кредитора відповідальності за неіснуюче грошове зобов`язання, що суперечить як змісту статті 625 Цивільного кодексу України, так і загальним засадам цивільного законодавства. Фактично заявляючи вимоги про зарахування інфляційних втрат та відсотків річних на суму неперерахованої попередньої оплати, заявник необґрунтовано намагається надати правовий режим грошового зобов`язання сумі, яка ніколи не існувала у цивільному обороті між сторонами. Такий підхід є неприйнятним, оскільки нарахування, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, можуть мати місце виключно у разі прострочення виконання дійсного грошового зобов`язання, а не у випадку припинення договірних відносин через їх повне невиконання.
Крім того, ні сама заява про зарахування зустрічних вимог, ні матеріали справи не містять розрахунків інфляційних втрат та 3% річних із зазначенням періодів нарахування, що унеможливлює судом перевірку обґрунтованості розміру заявлених до зарахування компенсаційних нарахувань і безвідносно до безпідставності їх нарахування є самостійною підставою для відмови у зарахуванні відповідних сум.
В частині заявлених до зарахування 7040000 грн збитків у вигляді неотриманих доходів апеляційний господарський суд зауважує на тому, що упущена вигода підлягає відшкодуванню лише за умови доведення реальності, а не абстрактності очікуваного доходу, та не може ґрунтуватися виключно на умовах договору, який не виконувався жодною із його сторін. Оскільки попередня оплата за спірним договором не була здійснена, а сам договір припинив свою дію внаслідок розірвання, твердження заявника про втрату доходу у вигляді попередньої оплати є спробою замінити неіснуюче грошове зобов`язання вимогою про відшкодування збитків, що суперечить засадам цивільного законодавства. Для відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди заявник зобов`язаний довести наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема факт реального отримання доходу за звичайних умов господарського обороту, його розмір та причинно-наслідковий зв`язок між діями контрагента і неотриманням такого доходу. Водночас матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували реальну можливість отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" доходу у розмірі 7040000 грн, оскільки договір поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року №2711-1 від 27.11.2019 було розірвано ще у 2021 році і його виконання не розпочиналося, при цьому наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення, адже у вигляді упущеної вигоди (неотриманих доходів) відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер).
Витратами кредитора на отримання доходів є виробничі витрати, інформаційні витрати, транспортні витрати, амортизаційні витрати тощо. Такі витрати пов`язуються з виплатою заробітної плати, сплатою податків і обов`язкових платежів, комунальних платежів, витрат на оренду, інших матеріальних і прирівняних до них витрат тощо. Тому розмір упущеної вигоди кредитора має визначатися виходячи з розміру доходу, який він міг одержати, за виключенням його витрат на отримання доходів, які він поніс би, якби не відбулося порушення права (постанова Верховного Суду від 30.09.2021 у справі №922/3928/20).
Колегією суддів враховується, що скаржником ні до заяви про зарахування зустрічних вимог, ні до заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не додано розрахунку заявлених до стягнення збитків.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що для встановлення суми можливих збитків необхідним є встановлення фактів наявності причинно-наслідкового зв`язку, обсягу відповідальності тощо, вимога про зарахування заявленої суми збитків в рахунок підтвердженої судовим рішенням заборгованості не може вважатися безспірною, а відтак не може бути зарахована поза межами окремого позовного провадження.
За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про недоведеність заявником існування зустрічних, однорідних та безспірних вимог у розмірі 14014732,73 грн, заявлених до зарахування на підставі договору поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року №2711-1 від 27.11.2019.
Щодо заборгованості у розмірі 1265205,42 грн, яка заявлена Товариством з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" до зарахування на підставі договору поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року №2711-1 від 27.11.2019 як основний борг з оплати вартості поставленого товару, то колегія суддів також зазначає про недоведеність останньої, оскільки, як вже зазначалося вище, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення відповідних господарських операцій з поставки товару, враховуючи те, що подані до суду первинні документи не підписані Товариством з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг".
Окремо суд апеляційної інстанції зауважує, що заявник посилається на наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" заборгованості за поставками, які, за твердженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп", відбулися у серпні місяці та листопаді-грудні місяцях 2020 року, проте у матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження існування поважних причин, які б об`єктивно унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення заявником дій щодо досудової або судової роботи зі стягнення відповідних боргів. Поряд з цим, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог була надіслана Товариству з обмеженою відповідальністю "СДГС Трейдинг" лише 14.08.2025, тобто після звернення останнього 02.07.2025 до Господарського суду Одеської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" (справа №916/2602/25), мотивованої невиконанням боржником взятих на себе зобов`язань, підтверджених рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/15724/23 та рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 у справі №910/15086/23. 
Колегія суддів виходить із того, що принцип добросовісності як загальна засада цивільного законодавства (стаття 3 Цивільного кодексу України) вимагає від учасників цивільного обороту послідовної та передбачуваної поведінки. Використання механізму зарахування зустрічних вимог як інструменту нівелювання судового рішення, підтвердженого виконавчим документом, за відсутності безспірних підстав для такого зарахування суперечить як призначенню цього інституту, так і завданню господарського судочинства щодо забезпечення ефективного та справедливого захисту прав учасників господарських відносин.
Відповідна поведінка боржника у вигляді тривалої нереалізації механізму зарахування зустрічних вимог, подання відповідної заяви лише після звернення до суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство та формального надання на підтвердження вимог такої заяви непідписаного договору та низки непідписаних первинних документів, які, очевидно, не мають доказового значення внаслідок їх невідповідності критеріям належності доказів, має бути врахована через призму штучного перешкоджання процедурі банкрутства.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги недоведеність заявником наявності обставин, з якими приписи статті 328 Господарського процесуального кодексу України пов`язують можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" (вх.№2-1594/25 від 09.10.2025).
Таким чином, у зв`язку з тим, що доводи скаржника стосовно порушення Господарським судом Одеської області норм права при постановленні оскаржуваної ухвали від 21.10.2025 у справі №916/2602/25(910/15724/23) не знайшли свого підтвердження, підстав для скасування зазначеного судового акта колегія суддів не вбачає.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284, 328 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 у справі №916/2602/25(910/15724/23) – без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Нолан Арк Інкорп".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 11.02.2026.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Г.І. Діброва