ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 187/162/26
2/0187/299/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" березня 2026 р. 
Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі 
головуючого судді Соловйова І.М.,
за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
02.02.2026 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
- стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №103170332 від 22.11.2023 в загальному розмірі 34 315 грн.
Також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 662,40 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.
Позовна заява подана представником, адвокатом Усенко Михайлом Ігоровичем (свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю 2085 видане 29.09.2012), який діє на підставі Ордера Серія ВС № 1408806 від 20.10.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та відповідачем укладено Договір про споживчий кредит №103170332, відповідно до умов якого Відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 10000 грн. 28.02.2024 року ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір факторингу № 105-МЛ/Т. Відповідно до якого «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «МІЛОАН», включно і до відповідача за кредитним договором №103170332 від 22.11.2023. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем становить – 34 315 грн. Однак відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання по договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку банк і просить стягнути.
Ухвалою суду від 09.02.2026 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та витребувано докази.
24.02.2026 надійшла витребувана інформація.
На офіційну адресу відповідача, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, судом направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, яка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Суд зазначає, що декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюються, зокрема, з метою створення умов для реалізації прав особи, ведення офіційного листування та здійснення інших видів комунікації з нею (частина перша статті 3 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»).
Відповідно до пункту 4 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення або відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою нею суду.
З аналізу пунктів 81-83, 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, убачається, що у разі відсутності адресата або відмови від отримання поштові відправлення повертаються оператором поштового зв`язку відправнику з відповідною відміткою.
Водночас до повноважень суду не належить встановлення фактичного місцезнаходження учасників судового процесу на час вчинення процесуальних дій. Повернуті органами поштового зв`язку повідомлення з відмітками «за закінченням строку зберігання», «адресат вибув» або «адресат відсутній за вказаною адресою» є належними доказами виконання судом обов`язку щодо належного повідомлення сторін.
З огляду на те, що судом ужито всіх передбачених законом заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи, відповідач вважається таким, що повідомлений про судове засідання належним чином.
Оскільки відповідач у встановлений судом строк правом на подання відзиву не скористався, суд вирішує справу за наявними матеріалами відповідно до частини восьмої статті 178 та частини другої статті 191 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 526, 530, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 626, 628, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов.
Судом встановлено, що 22.11.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено кредитний договір № 103170332. За умовами договору позичальнику надано кредит у сумі 10 000 грн на строк 105 днів (до 06.03.2024). У договорі визначено пільговий період (з 22.11.2023 по 07.12.2023) та поточний період (з 08.12.2023 по 06.03.2024).
Відповідно до анкети-заяви та п. 1.5 договору сторони погодили, що за пільговий період процентна ставка становить 0,01% за кожен день користування. Загальні витрати за весь строк кредитування (з урахуванням поточного періоду) визначені у розмірі 31 515 грн, а орієнтовна загальна вартість кредиту - 41 515 грн. Нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кожен день користування (п. 2.2.2 договору).
Факт отримання коштів відповідачем підтверджується платіжним дорученням № 77047521 та інформацією АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно з якими 22.11.2023 на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану на ім`я відповідача, було зараховано 10 000 грн із призначенням платежу: «кошти згідно договору № 103170332».
Договір укладено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора (код 291266), надісланого на номер телефону відповідача (+380683382538).
Відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 639 ЦК України, електронний договір, підписаний за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 та від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.
28.02.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення права вимоги № 105-МЛ/Т. Відповідно до реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором № 103170332 у розмірі 32 705 грн (10 000 грн – тіло кредиту, 22 705 грн – проценти).
За розрахунком позивача, станом на 06.03.2024 загальна сума заборгованості становить 34 085 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 10 000 грн та нарахованих процентів у сумі 24 085 грн (з урахуванням донарахувань новим кредитором за період з 29.02.2024 по 05.03.2024).
Щодо переходу права грошової вимоги за кредитним договором суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги за правочином. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Порядок та умови переходу права грошової вимоги до фактора також врегульовано положеннями ст. 1077, 1078, 1082 ЦК України, за якими виконання боржником грошової вимоги факторові звільняє його від обов`язку перед первісним кредитором.
Судом встановлено, що пунктом 3.2.6 кредитного договору передбачено право кредитодавця відступати, передавати або в будь-який інший спосіб відчужувати свої права за цим договором на користь третіх осіб без згоди позичальника. Можливість відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит також прямо передбачена ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування».
Позивач є фінансовою установою, що має право надавати послуги з факторингу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 18 вказаного Закону.
Стосовно відсутності згоди боржника на заміну кредитора суд зазначає, що згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки умови кредитного договору № 103170332 прямо дозволяють відступлення права вимоги, позивач правомірно набув статусу кредитора.
Суд наголошує, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку виконання зобов`язання за кредитним договором. Відсутність доказів отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги може свідчити лише про прострочення кредитора або впливати на визначення розміру заборгованості у разі здійснення оплати первісному кредитору, проте не є підставою для відмови у задоволенні позову новому кредитору. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язання на користь первісного кредитора після 28.02.2024.
Враховуючи викладене, перехід права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» відбувся на підставі закону та договору, оформлений належним правочином і підтверджений документально, що свідчить про наявність у позивача права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості.
Щодо вимог про стягнення кредитної заборгованості суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання, перерахувавши на картковий рахунок відповідача обумовлені кошти, що підтверджується платіжним дорученням та відповідає п. 2.1 кредитного договору. Оскільки відповідач отримав грошові кошти, проте не повернув їх у встановлений договором строк (до 06.03.2024), вимога про стягнення 10 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту є законною та обґрунтованою.
Згідно зі ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Керуючись статтями 6, 627 ЦК України, сторони при укладенні договору на власний розсуд визначили його ціну. Пунктами 1.5.2 та 1.5.3 договору встановлено диференційовані відсоткові ставки: 0,01 % за пільговий період (15 днів) та 3,50 % за стандартний період.
Вирішуючи питання про правомірність розміру процентної ставки, суд зазначає, що на момент укладення договору (22.11.2023) законодавчих обмежень щодо максимального розміру денної відсоткової ставки (у 2,5 %) ще не існувало, оскільки відповідні зміни до Закону України «Про споживче кредитування» набрали чинності лише 24.12.2023. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства не мають зворотної дії в часі. Таким чином, встановлення ставки у розмірі 3,50 % у договорі від 22.11.2023 відповідало принципу свободи договору та вимогам чинного на той момент законодавства.
Позивачем надано виписку з особового рахунку та відомості про щоденні нарахування, які є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-80 ЦПК України. Наданий розрахунок заборгованості базується на фактичній кількості днів користування коштами та погодженій сторонами процентній ставці, а нарахування здійснені виключно в межах строку дії договору (до 06.03.2024).
Суд зауважує, що відповідач не надав доказів погашення боргу або власного контррозрахунку, який би спростовував дані кредитора.
Узгодження сторонами розміру кредиту, строку та умов кредитування свідчить про наявність вільного волевиявлення відповідача на укладення договору шляхом підписання його електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Дії відповідача щодо заповнення заяви на сайті, введення коду підтвердження та зазначення реквізитів банківської картки для отримання коштів підтверджують факт укладення правочину та прийняття його умов.
Оскільки відповідач належним чином не виконав зобов`язання за кредитним договором, а позивач належними доказами довів правомірність нарахування заборгованості та законність набуття права вимоги, суд дійшов висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 2 662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 5814 від 21.01.2026. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, зазначена сума витрат на сплату судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з такого.
Згідно зі ст. 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Їх розмір визначається згідно з умовами договору на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт. На підтвердження цих витрат позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025, акт наданих послуг № Д/14492 від 05.01.2026 на суму 8 000,00 грн та детальний опис робіт, згідно з яким адвокатом витрачено 6 годин 30 хвилин на ознайомлення з матеріалами, погодження позиції та підготовку позовної заяви.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи, обсягом наданих послуг, часом, витраченим на виконання робіт, та ціною позову.
Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення сума у розмірі 8 000,00 грн є необґрунтовано завищеною та неспівмірною. Даний спір є малозначним у розумінні ст. 19 ЦПК України, є типовим для справ про стягнення заборгованості за споживчими кредитами та не потребував вивчення складних правових питань чи значного обсягу доказів. Позовна заява має стандартний характер, а правовідносини врегульовані сталою судовою практикою.
Витрачання 6 годин 30 хвилин на опрацювання пакету документів, що складається з кредитного договору та виписки з рахунку, для фінансової компанії, яка масово звертається з аналогічними позовами, є невиправданим. Крім того, заявлена сума становить майже 25 % від ціни позову, що порушує критерії розумності та справедливості.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суд не зобов`язаний присуджувати до стягнення повну суму, визначену в договорі, якщо вона є очевидно надмірною.
Враховуючи характер спору та обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 3 000,00 грн. Така сума є справедливою, відповідає критеріям співмірності та забезпечує баланс інтересів сторін у справі.
Інших судових витрат сторонами не заявлено.
Керуючись статтями 12, 81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» – задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №103170332 від 22.11.2023 у загальному розмірі 34 315 (тридцять чотири тисячі триста п`ятнадцять гривень 00 копійок) гривень, з яких: 10 000 гривень заборгованість за тілом кредиту; 24 315 гривень заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» судові витрати у загальному розмірі 5 662,40 гривень (п`ять тисяч шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок), що складаються з: 2 662,40 гривень – витрати на сплату судового збору; 3 000,00 гривень – витрати на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», місцезнаходження 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1 корпус 28, 4-й поверх; ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повне судове рішення складено 19.03.2026.

Суддя І.М. Соловйов