ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЗАПОРІЖЖЯ 
м. Запоріжжя

Іменем України
РІШЕННЯ
13 квітня 2026 року	Справа № 322/1585/25	

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Гасанбекова С.С. розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу
за позовом:	Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю	
до:	ОСОБА_1 	
про:	стягнення суми коштів, витрачених на відшкодування навчальному закладу вартості навчання особи з інвалідністю.	

23.10.2025 до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд:
- стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю кошти витрачені на відшкодування навчальному закладу вартості навчання за договором № 39 від 31.01.2022 у сумі 19 600,00 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 998,90 грн., та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27.10.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також визначено для сторін строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Відповідач у строк, встановлений судом, не надав відзиву на позов, а також не надіслав до суду будь-яких заяв чи клопотань.
Вища рада правосуддя рішенням від 30 грудня 2025 року № 2814/0/15-25 із 02 січня 2026 року змінила територіальну підсудність судових справ Новомиколаївського районного суду Запорізької області шляхом її передачі до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя.
Згідно з ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вищезазначене рішення Вищої ради правосуддя стало підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді Новомиколаївського районного суду Запорізької області, до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 12.03.2026 № 386/0/15-26 суддю Новомиколаївського районного суду Запорізької області Гасанбекова Сергія Сергійовича було відряджено до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя для здійснення правосуддя строком на 1 (один) рік із 23 березня 2026 року.
23.03.2026 вищезазначену справу було передано судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя Гасанбекову С.С.
Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 24.03.2026 зазначену справу було прийнято до провадження.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.
Між Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, Фаховим коледжем «Класичного приватного університету» та студентом – особою з інвалідністю ОСОБА_1 31.01.2022 укладено договір № 39 про відшкодування навчальному закладу вартості навчання та перекваліфікації особи з інвалідністю на загальну суму 39200,00 грн.
Наказом Класичного приватного університету №05-кс від 23.01.2025 студента ОСОБА_1 відраховано у зв`язку із невиходом із академічної відпустки.
Відповідно до пункту 4.1 абз. 7 договору у разі відрахування студента з навчального закладу за власним бажанням або за академічну заборгованість, студент зобов`язується повернути протягом 3-х робочих днів платнику всю суму коштів, відшкодованих останнім за навчання, в повному обсязі з урахуванням індексу інфляції на рахунок платника, відкритий в територіальному органі Державної казначейської служби України.
На підставі вищевикладеного, а також враховуючи, що відповідачем не виконані умови договору щодо повернення бюджетних коштів, витрачених на відшкодування вартості його навчання, керуючись ст.ст. 626-630 ЦК України, позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідача кошти, витрачені на відшкодування навчальному закладу вартості навчання за договором № 39 від 31.01.2022, у сумі 19600,00 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 998,90 грн.
Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін учасники справи на заявили.
Згідно з ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Виходячи з наведених норм ЦПК України, враховуючи відсутність будь-яких клопотань сторін, судом вирішено продовжити розгляд даної справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання. 
З огляду на викладене, суд також не вбачає підстав, передбачених ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, для заочного розгляду справи, який може проводитися лише у випадку розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши обставини цивільної справи, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,
встановив:
31 січня 2022 року між Фаховим коледжем Класичного приватного університету (виконавець), Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю(платник) та ОСОБА_1 (студент) було укладено договір № 39 про відшкодування навчальному закладу вартості навчання та перекваліфікації особи з інвалідністю (далі – договір № 39), відповідно до якого сторони погодили наступні умови: виконавець бере на себе зобов`язання надати освітні послуги студенту, а платник здійснити відшкодування витрат на навчання (підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів), ступінь освіти – фаховий молодший бакалавр (п. 1.1); загальна вартість освітньої послуги становить 39200,00 грн. (п. 5.2); у разі відрахування студента з навчального закладу за власним бажанням або за академічну заборгованість, студент зобов`язується повернути протягом 3-х робочих днів платнику всю суму коштів, відшкодованих останнім за навчання, в повному обсязі з урахуванням індексу інфляції на рахунок платника, відкритий в територіальному органі Державної казначейської служби України (пп. 7 п. 4.1).
Додатковою угодою до договору № 39 від 31.01.2024 дію цього договору було тимчасово припинено з 29.01.2024 у зв`язку з наданням відповідачу академічної відпустки з 29.01.2024 по 15.01.2025.
Наказом ректора Класичного приватного університету від 23.01.2025 № 05-кс ОСОБА_1 було відраховано зі складу здобувачів фахової передвищої освіти освітньо-професійного ступеня «фаховий молодший бакалавр» третього курсу денної форми навчання Фахового коледжу КПУ, спеціальність 121 «Інженерія програмного забезпечення», освітня програма «Інженерія програмного забезпечення», група КДІ-121, у зв`язку із невиходом із академічної відпустки.
Відповідно до листа Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю від 19.05.2025 № 292/674 відповідача повідомлено про наявність заборгованості за умовами договору № 39 у розмірі 19600,00 грн., проте доказів отримання відповідачем цього листа позивач суду не надав.
Позивачем було відшкодовано навчальному закладу витрати на навчання відповідача в розмірах: 4900,00 грн. за перший семестр 2022-2023 років, що підтверджується випискою з рахунку за 22.06.2023; 4900,00 грн. за другий семестр 2021-2022 років, що підтверджується випискою від 01.05.2023; 4900,00 грн. за другий семестр 2022-2023 років, що підтверджується випискою з рахунку за 18.08.2023, а всього 14700,00 грн.
Доказів відшкодування навчальному закладу витрат на навчання відповідача за перший семестр 2021-2022 років в розмірі 4900,00 грн. позивач суду не надав.
Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фахову передвищу освіту» від 06.06.2019 № 2745-VIII (далі – Закон № 2745-VIII) фаховий молодший бакалавр – це освітньо-професійний ступінь, що здобувається на рівні фахової передвищої освіти і присуджується закладом освіти у результаті успішного виконання здобувачем фахової передвищої освіти освітньо-професійної програми.
Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 2745-VIII підставою для відрахування здобувача фахової передвищої освіти є: 1) завершення навчання за відповідною освітньо-професійною програмою; 2) власне бажання; 3) переведення до іншого закладу фахової передвищої освіти або до закладу професійної освіти, загальної середньої освіти (для здобувачів фахової передвищої освіти, які зараховані на основі базової середньої освіти, протягом першого і другого років навчання); 4) невиконання індивідуального навчального плану; 5) порушення умов договору про надання освітніх послуг, який є підставою для зарахування; 6) порушення академічної доброчесності; 7) стан здоров`я (за наявності відповідного висновку); 8) інші випадки, визначені законом. Особа, відрахована із закладу фахової передвищої освіти до завершення навчання, отримує академічну довідку, що містить інформацію про результати навчання, назви дисциплін (предметів), отримані оцінки і здобуту кількість кредитів ЄКТС. Форма академічної довідки затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Отже, обов`язок студента, передбачений пп. 7 п. 4.1 Договору № 39, виникає у випадку його відрахування з навчального закладу на підставі пункту 2 (за власним бажанням) або пункту 4 (невиконання індивідуального навчального плану, тобто академічної заборгованості) частини першої статті 44 Закону № 2745-VIII.
Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 44 Закону № 2745-VIII здобувач фахової передвищої освіти має право на перерву у навчанні у зв`язку з обставинами, що унеможливлюють виконання освітньої, освітньо-професійної програми (стан здоров`я, призов на строкову військову службу у разі втрати права на відстрочку від неї, сімейні обставини тощо). Таким особам надається академічна відпустка в установленому порядку. Навчання чи стажування в освітніх установах (у тому числі іноземних держав) може бути підставою для перерви у навчанні, якщо інше не передбачено міжнародними актами чи договорами між закладами освіти.
Положення про відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах фахової передвищої освіти, а також порядок надання їм академічної відпустки затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки (ч. 5 ст. 44 Закону № 2745-VIII).
Згідно з п. 1 розділу V Положення про порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах фахової передвищої освіти, та надання їм академічної відпустки, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 09.05.2024 № 653, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.07.2024
за № 993/42338 (далі – Положення), переривання навчання здобувачів фахової передвищої освіти здійснюється шляхом надання їм академічної відпустки. Такі особи не відраховуються з числа здобувачів фахової передвищої освіти.
Після завершення строку переривання навчання, наданого здобувачу фахової передвищої освіти у визначеному цим Положенням порядку, особа може бути поновлена на навчання шляхом допуску до освітнього процесу (п. 5 розділу V Положення).
Допуск до освітнього процесу здобувачів фахової передвищої освіти, у яких завершився строк переривання навчання, здійснюється наказом керівника закладу освіти на підставі заяви здобувача фахової передвищої освіти, що подана не пізніше, ніж за 5 днів до завершення строку академічної відпустки. Здобувачі фахової передвищої освіти, які до завершення строку академічної відпустки не подали документи для оформлення допуску до освітнього процесу або продовження строку академічної відпустки, відраховуються із закладу освіти за порушення умов договору про надання освітніх послуг між закладом освіти та здобувачем (п. 6 розділу V Положення).
Отже, з наведеного випливає, що невихід з академічної відпустки є підставою для відрахування здобувача фахової передвищої освіти, передбаченою пунктом п`ятим частини першої статті 44 Закону № 2745-VIII, – у зв`язку з порушення умов договору про надання освітніх послуг, який є підставою для зарахування.
Таким чином, обставин, передбачених пп. 7 п. 4.1 Договору № 39, у цій справі не вбачається, оскільки відповідача було відраховано із закладу освіти не за його бажанням та не у зв`язку з академічною заборгованістю.
Суд, також, зазначає про нікчемність пп. 7 п. 4.1 Договору № 39, з огляду на таке.
За правилами частин 1 – 3 статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦК України правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним.
Так, згідно з пп. 5 п. 2 Порядку використання суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, що надійшли до державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 р. № 70 (далі – Порядок), сума санкцій та пеня використовуються для надання фінансової допомоги на поворотній та безповоротній основі особам з інвалідністю шляхом оплати, зокрема вартості їх навчання та перекваліфікації у закладах освіти, центрах комплексної реабілітації осіб з інвалідністю для здобуття професії.
Інструкція з надання фінансової допомоги на поворотній і безповоротній основі та цільової позики за рахунок сум адміністративно-господарських санкцій та пені, що надходять до державного бюджету за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, затверджується Мінсоцполітики (п. 9 Порядку).
Відповідно до п. 4.8 Інструкції з надання фінансової допомоги на поворотній і безповоротній основі та цільової позики за рахунок сум адміністративно-господарських санкцій та пені, що надходять до державного бюджету за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 06.09.2010 № 270, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 20.10.2010 за № 954/18249 (далі – Інструкція), надання фінансової допомоги на безповоротній основі інвалідам здійснюється шляхом оплати вартості їх навчання та перекваліфікації в Україні у навчальних закладах, центрах професійної реабілітації інвалідів для здобуття професії (спеціальності).
Оплата вартості навчання інвалідів та перекваліфікації їх у навчальних закладах, центрах професійної реабілітації інвалідів для здобуття професії (спеціальності) здійснюється шляхом відшкодування навчальному закладу витрат з навчання інваліда (пп. 4.8.1 п. 4.8 Інструкції).
Після прийняття рішення про надання фінансової допомоги на оплату вартості навчання та перекваліфікації шляхом відшкодування витрат протягом 10 робочих днів укладається договір про відшкодування витрат на навчання та перекваліфікацію. Договір про відшкодування витрат на навчання та перекваліфікацію укладається між надавачем освітніх послуг, платником (відділенням Фонду) та одержувачем послуг (студентом, учнем) (пп. 4.8.6 п. 4.8 Інструкції).
Відділення Фонду відшкодовує навчальному закладу витрати з навчання інваліда в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом на відповідний бюджетний рік, у міру надходження коштів з Державного бюджету України шляхом посеместрового переказу коштів на рахунок навчального закладу в безготівковій формі за умови відсутності в інваліда незадовільних оцінок за результатами екзаменаційної сесії за попередній семестр. Оцінки, які виставлені за п`ятибальною шкалою, враховуються таким чином: 3 відповідає 67-74 балам, 4 відповідає 75-89 балам, 5 відповідає 90-100 балам. У разі недостатніх бюджетних асигнувань відділення Фонду може прийняти рішення про надання фінансової допомоги на оплату вартості навчання та перекваліфікації частково, при цьому перерахування навчальному закладу коштів відділенням Фонду здійснюється після підтвердження інвалідом (учнем/студентом) сплати решти коштів за рахунок інших джерел (пп. 4.8.7 п. 4.8 Інструкції).
У разі отримання інвалідом незадовільних оцінок за результатами екзаменаційної сесії без поважних причин відповідне відділення Фонду згідно з умовами договору припиняє виділення коштів у зв`язку з неналежним виконанням інвалідом своїх обов`язків щодо навчання. У разі наявності в інваліда поважних причин, що вплинули на результати екзаменаційної сесії за попередній семестр щодо отримання незадовільних оцінок, відділення Фонду має право продовжити виділення коштів на один семестр. Якщо інвалід протягом семестру або екзаменаційної сесії пересклав предмети, за якими отримав незадовільні оцінки, оплата вартості навчання та перекваліфікації продовжується відповідно до умов договору, а в іншому випадку – припиняється (пп. 4.8.8 п. 4.8 Інструкції).
Фінансова допомога надається один раз для здобуття інвалідом одного освітньо-кваліфікаційного рівня в межах одного освітнього рівня (професійно-технічна освіта, базова вища освіта та повна вища освіта) або для перекваліфікації (пп. 4.8.10 п. 4.8 Інструкції).
Нормами Інструкції чітко визначено безповоротність фінансової допомоги особам з інвалідністю, що полягає у оплаті вартості їх навчання та перекваліфікації в Україні у навчальних закладах. При цьому, Інструкція не передбачає можливості стягнення такої фінансової допомоги з особи з інвалідністю у випадку її відрахування з навчального закладу, а лише визначає випадки, в яких виплата допомоги припиняється. Вказана допомога є одноразовою, а у випадку, якщо особа з інвалідністю не здобуде освітньо-професійний ступінь та припинить навчання, така особа не зможе розраховувати на отримання цієї допомоги вдруге, проте не зобов`язана повертати її.
Лише у разі нецільового використання роботодавцями фінансової допомоги та цільової позики або їх частини чи створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у меншій кількості, ніж передбачено умовами договору про надання фінансової допомоги та цільової позики, відповідна сума, проіндексована з урахуванням рівня інфляції, підлягає поверненню до державного бюджету на підставі рішення Фонду (п. 5.3 Інструкції). Відтак у зазначених випадках може порушуватися питання про повернення суми фінансової допомоги, проіндексованої з урахуванням рівня інфляції, виключно до державного бюджету, а не на користь територіального відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.
Отже, сторони у спірних правовідносинах не мали права відступати від вищезазначених положень чинного законодавства України та врегульовувати свої відносини у договорі № 39 на власний розсуд в частині покладення на відповідача обов`язку з повернення безповоротної фінансової допомоги.
Таким чином, пп. 7 п. 4.1 Договору № 39 є нікчемним, відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦК України, оскільки обмежує право відповідача як особи з інвалідністю на безповоротну фінансову допомогу на навчання.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, не знайшли свого підтвердження за результатами розгляду справи, у зв`язку з чим позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню в повному обсязі.
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача.
Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні.
Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 258, 259, 263 – 265, 268, 273, 319 ЦПК України, суд
вирішив:
1. В задоволенні позову Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до ОСОБА_1 – відмовити повністю.
2. Реквізити учасників справи:
- позивач: Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, проспект Соборний, 75, каб. 226, м. Запоріжжя, 69002, код ЄДРПОУ: 20508338;
- відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 . 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду. 

Повне судове рішення складено 13 квітня 2026 року.

Суддя	С.С. Гасанбеков