Номер провадження: 33/813/605/26
Номер справи місцевого суду: 496/8286/25 
Головуючий у першій інстанції Горяєв І.М. 
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 13 січня 2026 року, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 13 січня 2026 року визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 гривень.

Згідно із постановою суду 30.11.2025 року ОСОБА_1 о 23.00 годин траса М05 Київ-Одеса 9 км, керував транспортним засобом «БМВ Х5», д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість, звужені зіниці, що не реагують на світло, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі відмовилася.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, просить її скасувати, а провадження по справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що була порушена процедура направлення водія для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння, а також наголошується, що відмови від огляду взагалі не було. Насамперед, акцентується увага на тому, що в матеріалах справи відсутні докази вручення або складання направлення на огляд.
Також, апелянтом по суті справи, в скарзі зазначається, що він в ніч з 30.11.2025 на 01.12.2025, приблизно з 23:45 по 00:15, із поліцейськими приїхав до приміщення Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» для проходження огляду. Перед заходом у кімнату для здачі біологічного зразка був повністю оглянутий медичним персоналом: перевірені кармани, знята куртка, всі особисті речі та пляшка з водою залишились на столі. Проте під час огляду, лікар безпідставно почав звинувачувати у нібито набранні води замість сечі, при цьому не уточняючи джерело цієї води. Після некоректного поводження лікаря, було складено протокол за відмову від проходження огляду, в той час коли такої відмови взагалі не було.
Крім того, звертається увага на те, що в порушення положення ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейськими не було повідомлено причин зупинки, а також не зафіксовано та не надано доказів керування транспортним засобом.
На підтвердження спростування доводів поліцейських, щодо стану наркотичного сп`яніння, апелянтом надано результати дослідження з лабораторії, які він здав в день складання протоколу.

Заслухавши доповідь судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити; перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддею першої інстанції в порушення вищезазначених вимог не вжито належних заходів, спрямованих на встановлення всіх обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Як вбачається із оскаржуваної постанови судді водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку.
Однак, з таким висновком суд апеляційної інстанції не може погодитись у зв`язку з наступним.
Підстави, умови та порядок проведення огляду осіб, які керують транспортними засобами, на стан сп`яніння регламентовано положеннями ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (в подальшому "Інструкція №1452/735»).
Згідно зі змістом ч.1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п.2 розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Положеннями п.12 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.4 розділу І Інструкції № 1452/735, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Водночас приписами п. 2.5 ПДР України передбачено обов`язок водія пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, на вимогу працівника поліції.
Згідно наведених правових норм ключовою передумовою для проходження водієм огляду на стан сп`яніння, а відтак і для висунення вимоги поліцейського пройти даний огляд є наявність в уповноваженої особи підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. За обставин даного провадження ознак наркотичного сп`яніння.
Детально дослідивши зміст наявного в матеріалах справи відеозапису, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені вище вимоги законодавства щодо підстав, умов та порядку проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння працівниками поліції не дотримано.
Адже змістом даного відеозапису об`єктивно зафіксовано, що після того, як ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння та був доставлений до лікарні. До початку проходження огляду був оглянутий лікарем та перед тим як зайти в кімнату здачі аналізів оглянутий на предмет наявності сторонніх предметів та рідини. Під час здачі аналізу, через декілька хвилин здача біоматеріалу була перервана лікарем та висунете звинувачення в неправильній здачі та розведення аналізу водою. Після чого, ОСОБА_1 було вигнано з приміщення. Вже на вулиці, при розмові з співробітниками поліції, ОСОБА_1 питав у них що робити далі. Чи була зафіксована поведінка лікаря? І на їх питання чи буде він знов проходити огляд, ОСОБА_1 не надав чіткої відповіді.
Виходячи з вищевикладеного, дії ОСОБА_1 фактично були спрямовані на проходження огляду, а така емоційна реакція лікаря не є правовою підставою для визнання аналізу не дійсним та не прийняття його взагалі.
Апеляційний суд зауважує, що з оглянутого відеозапису не вбачається наявність явних візуальних ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , його поведінка була більш ніж адекватною та не надавала жодних об`єктивних підстав для висновку про наявність у останнього ознак наркотичного сп`яніння.
Ні матеріали провадження, ні досліджений відеозапис події, не містять відомостей, якими було би зафіксовано категоричну та чітку відмову водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку. Крім того, ОСОБА_1 скористався своїм правом на надання пояснень, та у відповідній графі протоколу зазначив пояснення про здачу біоматеріалу який не відбувся, та вказав що “не згоден”.
Встановлені під час огляду відео обставини переконують апеляційний суд у відсутності об`єктивних підозр перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, крім того матеріали справи не містять ні направлення на огляд ні акту огляду.
Відсутність направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.
Суд критично ставиться до рапорту співробітників поліції, з якого вбачається, що направлення було передано лікарю і він його не повернув, оскільки відповідно до Інструкції з діловодства рапорт належить до внутрішніх документів та не може вважатись належним доказом по справ. Доказів передачі направлення лікарю та взагалі його складання матеріали справи не містять.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в його постанові від 10.07.2020 року у справі №420/647/19, адміністративне провадження №К/9901/32880/19, сам по собі тільки протокол про адміністративне правопорушення і рапорт поліцейського не може слугувати достатніми доказами доведеності винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які повинні бути вчинені відповідно до вимог закону.
Відсутність Акту огляду на стан сп`яніння (або Акту медичного огляду) у матеріалах справи при обвинуваченні за п. 2.5 ПДР (відмова від огляду) та ст. 130 КУпАП також є суттєвим порушенням процесуальних норм, та вказує на порушення огляду та свідчить про недоведеність вини водія.
Враховуючи вищевикладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами провадження об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, а відтак і відсутність в його діях складу даного адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Наявність сумнівів не узгоджується зі стандартом доказування поза розумним сумнівом про що неодноразово наголошує Європейський Суд, зокрема у рішенні по справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v.The United Kingdom, заява №5310/71) і застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, на чому й наголошує ЄСПЛ у рішенні від 21 липня 2011 року в справі Коробов проти України, заява №39598/03.
Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.02.2019 року у справі №1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип, відповідно до якого при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок
Отже, апеляційний суд вважає за необхідне постанову судді скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення в діях останнього.
Водночас відхиляються доводи апелянта щодо порушення працівниками поліції ст. 35 Закону України “Про Національну поліцію”, оскільки обставини зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 взагалі не підлягають встановленню в межах даної справи, оскільки предметом доказування є саме фактичні дані щодо перебування особи, яка керувала транспортним засобом, в стані наркотичного сп`яніння та ці відомості не впливають на висновок про винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки.
Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння чи в іншому неадекватному стані, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п.2.9 а ПДР України.
Отже, правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п. 2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Загалом, інші доводи апеляційної скарги є слушними та знайшли своє відображення під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану постанову скасувати, ухвалити нову постанову про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, постанову Біляївського районного суду Одеської області від 13 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутності у діях останнього складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов