Справа № 344/4523/26 
Провадження № 2/344/3998/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді Пастернак І.А.
секретаря Устинської Н.С.
розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу 
В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 18 вересня 2004 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що складений відповідний актовий запис № 1345 від 18.09.2004 р. 
У шлюбі народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_6 повнолітня та проживає окремо. 
Сторони проживали у спільному шлюбі з 2004 року, вели спільне господарство та намагались будувати міцні сімейні відносини. Проте, протягом останніх 2 років сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. 
Позивач зазначає, що вони не можуть як сім`я проживати разом, виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються. Кожен з них має різні погляди на шлюб, сім`ю, різні життєві цілі та пріоритети. Сторони, неодноразово, протягом останніх місяців, намагалися поговорити один з одним про особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. 
Позивач вважає, що розлучення це єдиний вихід побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю у спільних дітей. З січня 2025 року, сторони, фактично припинили шлюбні стосунки, припинили вести спільне господарство, почали проживати окремо один від одного. На сьогоднішній день спільні неповнолітні діти проживають разом із позивачем. Після розірвання шлюбу, сторони вирішили, що спільні неповнолітні діти надалі будуть проживати з позивачем. Суперечок з цього приводу немає. Питання щодо утримання неповнолітніх дітей будуть вирішуватись в позасудовому порядку шляхом спільного порозуміння з урахуванням інтересів дітей. 
Позивач вважає, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини досить довго тривають, а спроби примирення не принесли жодних результатів, тому це лише погіршить стан відносин з Відповідачем та продовжить їх у часі. Крім того, подальше спільне проживання може негативно відобразитись на уявленні дітей про нормальні стосунки між чоловіком та дружиною та про подружнє життя.
З урахуванням викладеного, вважає, що подружні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинилися. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні.
19.03.2026 року відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого не заперечує проти розірвання шлюбу з ОСОБА_1 . Відповідач зазначає, що сімейні відносини втратили свій сенс, оскільки між ними втрачено взаєморозуміння та підтримка. Сторони вже більше року не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин та фактично припинили сімейні відносини, і подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам жодного з них. 
Від спільного шлюбу сторони мають дітей, які фактично проживають разом із матір`ю — ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу відповідач не заперечує, щоб діти проживали з матір`ю, що також підтверджується відповідною заявою, посвідченою нотаріально. 
Продовження шлюбу також суперечить інтересам дітей, оскільки збереження формального шлюбу може створювати для дітей атмосферу недовіри та нестабільності, що негативно впливає на їхній емоційний стан. Крім того, для їхнього гармонійного розвитку важливо бачити батьків щасливими та спокійними, навіть якщо вони будуть проживати окремо. Подальше перебування у сім`ї, де відносини між батьками фактично відсутні, не відповідає найкращим інтересам дітей і може перешкоджати формуванню у них відчуття довіри, поваги, любові. 
Майнових претензій до Позивача на даний час не має. У разі виникнення будь-яких майнових спорів вони будуть вирішуватися шляхом взаємної домовленості.
З огляду на викладене, вважає вимоги Позивача про розірвання шлюбу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Зважаючи на фактичне припинення сімейних відносин, тривале окреме проживання та відсутність наміру відновлювати подружні відносини, вважає, що примирення є неможливим, тому просить суд не надавати строку для примирення.
Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задоволити.
Відповідач у відзиві просив розглянути справу без його участі.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 - 18 вересня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 одружилися про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 1345. 
У шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 . ОСОБА_3 , зі слів позивача, повнолітня та проживає окремо. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають із матір`ю, спору щодо цього у сторін немає.
Позивач стверджує, що вони з відповідачем не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, стверджує, що збереження шлюбу є неможливим, тому такий шлюб зберігати не доцільно.
Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Як вбачається з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя».
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 18.09.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1345 слід розірвати.
Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
На підставі наведеного, прізвище ОСОБА_1 при реєстрації розірвання шлюбу не змінювати на дошлюбне.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.
Позивач просить судові витрати по сплаті судового збору залишити за нею.
На підставі наведеного, відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 СК України, керуючись ст.ст. 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд - 
У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволити.
Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 18.09.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1345 розірвати.
Прізвище ОСОБА_1 при реєстрації розірвання шлюбу не змінювати на дошлюбне.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Довідка: повний текст рішення виготовлено 31.03.2026 року.

Суддя Пастернак І.А.