ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2719/26 Справа № 201/11787/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 32 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Макарова М.О.,
при секретарі - Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради
на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 24 листопада 2025 року у складі судді Батманової В.В.
у справі за позовом Комунального підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2025 року КП «Теплоенерго» ДМР звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що підприємство надає послуги з теплопостачання об`єктів по АДРЕСА_1 , де відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 про постачання теплової енергії на ім`я ОСОБА_1 .
Зазначає, що підприємство належним чином виконує послуги з надання теплопостачання, однак від споживача належної та своєчасної оплати за надані послуги в повному обсязі не надходило, внаслідок чого, у споживача виникла заборгованість за період з листопада 2022 року по травень 2025 року у розмірі 653103,42 грн., яка складається із: 497209,54 грн. - основного боргу, 89996,73 грн. - інфляційних втрат, 29710,77 грн. – 3% річних, 36186,38 грн. – пені, яку позивач просив стягнути та вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 24 листопада 2025 року позов КП «Теплоенерго» ДМР задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Теплоенерго» ДМР заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання за період з листопада 2022 року по травень 2025 у розмірі 497209,54 грн. - основний борг, 89996,73 грн. - інфляційні втрати, 29710,77 грн. – 3% річних, а всього у розмірі 616917,04 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП«Теплоенерго» ДМР витрати зі сплати судового збору, сплаченого при подачі позову у розмірі 7403,00 грн. В решті позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки відповідач належним чином не виконує свій обов`язок по сплаті вартості послуг з теплопостачання, наявність заборгованості за послуги з теплопостачання останнім не спростована, що свідчить про порушення прав підприємства, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості за вказаний період з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних. Відмовляючи у задоволенні іншої частини позову, суд першої інстанції виходив із того, що боржник звільнений від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Не погодившись з рішенням суду в частині залишених без задоволення вимог, КП «Теплоенерго» ДМР звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що залишаючи без задоволення вимоги про стягнення пені, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що станом на день звернення до суду з даним позовом, жодних законодавчо встановлених обмежень для нарахування пені та пред`явлення позову про їх стягнення не встановлено, а тому заявлені вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вказує, що судом не з`ясовано обставин, що мають значення для справи, е вірно встановлено правовідносини, що виникли між сторонами та неправильно застосовано норми матеріального права, що полягає у застосуванні положення пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, який не підлягає застосуванню в даному випадку, що в свою чергу є підставою для скасування судового рішення в оскаржуваній частині.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення заборгованості за пенею, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в оскаржуваній частині, з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надаються КП«Теплоенерго» ДМР за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить відкритий особовий рахунок НОМЕР_1 .
КП«Теплоенерго» ДМР надає споживачу послуги з теплопостачання і щомісячно виставляє платіжні документи (квитанції) для оплати вказаних послуг, а споживач, в свою чергу має оплачувати вартість одержаних послуг відповідно до виставлених квитанцій, чим фактично визнається наявність між сторонами цивільно-правових відносин.
Згідно з наданим розрахунком заборгованості з листопада 2022 року по травень 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 653103,42 грн., яка складається із: 497209,54 грн. - основний борг, 89996,73 грн. - інфляційні втрати, 29710,77 грн. – 3% річних, 36186,38 грн. – пеня.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач належним чином не виконує свій обов`язок по сплаті вартості послуг з теплопостачання, наявність заборгованості за послуги з теплопостачання останнім не спростована, що свідчить про порушення прав підприємства, та наявність підстав для стягнення заборгованості за вказаний період з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних. Відмовляючи у задоволенні іншої частини позову, суд першої інстанції виходив із того, що боржник звільнений від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому заявлені вимоги про стягнення пені є неправомірними. 
Однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов таких висновків за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
За змістом положень статті 322 ЦК України, статті 162 ЖК України власники або наймачі житла зобов`язані оплачувати комунальні послуги.
Так згідно зі статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин", споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2005 року № 630 визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Згідно зі статтею 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У розумінні положень частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 26 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги.
05 березня 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», абзацом 1 пунктом 1 якої установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
В той же час, 29 грудня 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», якою, зокрема, абзац 1 пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено в новій редакції. До припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285).
Постанова Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1405 набрала чинності 30 грудня 2023 року.
Враховуючи наведене, позивач мав право нарахування споживачу пеню починаючи саме з 31 грудня 2023 року.
Звертаючись до суду, КП «Теплоенерго» ДМР просило стягнути заборгованість з листопада 2022 року по травень 2025 року у розмірі 653103,42 грн., яка складається з: 497209,54 грн. - основний борг, 89996,73 грн. - інфляційні втрати, 29710,77 грн. - 3% річних, 36186,38 грн. - пеня.
З наданого розрахунку вбачається, що КП «Теплоенерго» ДМР просило стягнути пеню за період з 01 січня 2023 року по 18 вересня 2025 року в розмірі 36186,38 грн.
Однак, колегія суддів не може погодитись з визначеним періодом та розміром пені, оскільки остання не відповідає Постанові Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1405, відповідно до якої пеню можна нараховувати починаючи з 31 грудня 2023 року та відповідно до заявлених вимог позову по травень 2025 року.
Таким чином, пеня за період з 31 грудня 2023 року по травень 2025 року складає 25109,05 грн. (497209,00 грн. (основна сума боргу) x 0.01 (розмір пені) x 505 (кількість днів прострочення) : 100), та відповідно підлягає стягненню на користь КП «Теплоенерго» ДМР.
Суд першої інстанції не врахував дані обставини і вищезазначені вимоги закону та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, застосувавши до спірних правовідносин пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, звільнивши споживача від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, що відповідно до положень статті 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, згідно статті 141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Теплоенерго» ДМР судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2521,28 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради – задовольнити частково.
Рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 24 листопада 2025 року в оскаржуваній частині - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради заборгованість за пенею у розмірі 25109,05 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2521,28 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 17 березня 2026 року
Повний текст судового рішення складено 27 березня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

М.О. Макаров