Номер провадження: 22-ц/813/1574/26 
Справа № 523/19296/14-ц
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С.,
за участю:
секретаря Козлової В.А.,
представника ОСОБА_1 – адвоката Малої І.В., 
представника ОСОБА_2 – адвоката Савіна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Малої Ірини Володимирівни та представника ОСОБА_2 – адвоката Савіна Сергія Олександровича на ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2025 року про відмову у роз`ясненні судового рішення у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2015 року було задоволено позовні вимоги АТ«УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т.1, 76).

04.02.2025 року представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Мала І.В. звернулася до суду першої інстанції із заявою про роз`яснення рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2015 року (помилково зазначивши рік ухвалення судового рішення - 2025 та просила викласти вказане рішення в частині стягнення боргу, зазначивши загальну суму заборгованості в гривневому еквіваленті, яка підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку, курс НБУ та час здійснення такого розрахунку (т.3, а.с.4-5).

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 16.09.2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Малої І.В. було відмовлено (т.3, а.с.79).

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_1 – адвокат Мала І.В. та представник ОСОБА_2 – адвокат Савін С.О. ставлять питання про скасування оскаржуваної ухвали суду та ухвалення нового судового рішення, яким заяву про роз`яснення рішення суду від 20.01.2015 року задовольнити, посилаючись на порушення судом нор матеріального і процесуального права (т.3, а.с.84-85, 91-96).

Вирішуючи питання про розгляд справи, у режимі відеоконференції, за участю з`явившихся учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (т.3, а.с.149-150, 160).

Колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу за участю представника ОСОБА_1 – адвоката Малої І.В., а також за участю представника ОСОБА_2 – адвоката Савіна С.О., у відсутність інших учасників справи, а також на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2015 року є однозначним, зрозумілим та розширеному тлумаченню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.
Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.
У п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 зазначено, що роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе лише тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.
Системне тлумачення положень ст. 271 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.
Тобто роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акту, який полягає в усуненні неясності судового акту і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.
Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2015 року у цивільній справі № 523/19296/14-ц було задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом та пені. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІІН 2796600015, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІІН НОМЕР_1 , на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11290984000 від 07.02.2008 року станом на 17.11.2014 року у загальному розмірі 1 014 503,93 (один мільйон чотирнадцять тисяч п`ятсот три) гривні 93 копійки, що складає за курсом НБУ на час здійснення розрахунку - 66 153,46 доларів США, з яких: сума заборгованості за кредитом – 922 381,82 (дев`ятсот двадцять дві тисячі триста вісімдесят одна) гривня 39 копійок, що складає за курсом НБУ на час здійснення розрахунку 60146,39 доларів США, сума заборгованості по процентам –92122 (дев`яносто дві тисячі сто двадцять дві) гривні 11 копійок, що складає за курсом НБУ на час здійснення розрахунку 6007,07 доларів США, а також суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит у розмірі 8648,83 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати в рівних частках у загальному розмірі 3654,00 грн. (а.с.76).

Як було вказано вище, звертаючись із заявою про роз`яснення судового рішення, представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Мала І.В., просила викласти заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2015 року у більш чіткій і зрозумілій формі щодо суми заборгованості, стягнутої з відповідачів, зазначивши загальну суму заборгованості у гривневому еквіваленті, яка підлягає стягненню з відповідачів у справі в солідарному порядку, курс НБУ та час здійснення такого розрахунку (а.с.4-5).

Разом з тим, позивачем у даній справі було заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в доларовому еквіваленті і саме ці вимоги були розглянуті судом першої інстанції.

Таким чином, враховуючи, що резолютивна частина заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2015 року є чіткою і зрозумілою та містить висновок по суті заявлених вимог, а саме: стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором №11290984000 від 07.02.2008 року з відповідачів на користь позивача, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційних скарг не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційних скарг її не спростовують, ухвалу прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
ухвалив:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Малої Ірини Володимирівни та представника ОСОБА_2 – адвоката Савіна Сергія Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2025 року про відмову у роз`ясненні судового рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 01.04.2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда 

Р.Д. Громік

О.С. Комлева