ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року	Львів	Справа № 140/8801/24 пров. № А/857/26943/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :
головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Пліша М.А., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ), НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Лозовським О.А. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ), НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ) (далі – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) (далі – ВЧ НОМЕР_2 , відповідач 2), ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) (далі – ВЧ НОМЕР_3 , відповідач 3), НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) (далі – ВЧ НОМЕР_5 , відповідач 4), в якому просив визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування йому індексації грошового забезпечення за період із 23.12.2014 по 28.02.2018 включно, з урахуванням іншого ніж січень 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період із 23.12.2014 по 28.02.2018 включно, з урахуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та виплатити з відрахуванням виплачених сум, з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб, визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати йому індексації - різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 08.03.2022, зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити йому індексацію - різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 08.03.2022 включно у розмірі 4 416,95 грн на місяць та виплатити з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб, визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати йому індексації - різниці грошового забезпечення за період з 08.03.2022 по 14.04.2022 включно, зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити йому індексацію - різницю грошового забезпечення за період з 08.03.2022 по 14.04.2022 включно у розмірі 4 416,95 грн на місяць, з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб, визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати йому індексації - різниці грошового забезпечення за період із 14.04.2022 по 06.09.2023 включно, зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити йому індексацію - різницю грошового забезпечення за період із 14.04.2022 по 06.09.2023 включно у розмірі 4 416,95 грн на місяць, з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб, визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) щодо не нарахування та невиплати йому індексації - різниці грошового забезпечення за період із 06.09.2023 по 16.05.2024 включно та зобов`язати НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 06.09.2023 по 16.05.2024 включно у розмірі 4 416,95 грн на місяць, з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 31.01.2015 по 28.02.2018 включно, з урахуванням іншого ніж січень 2008 року як базового місяця, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 31.01.2015 по 28.02.2018 включно, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця та виплатити з відрахуванням виплачених сум, з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації - різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 08.03.2022, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію - різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 08.03.2022 включно у розмірі 4 416,95 грн на місяць та виплатити з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації - різниці грошового забезпечення за період з 08.03.2022 по 14.04.2022 включно, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію - різницю грошового забезпечення за період з 08.03.2022 по 14.04.2022 включно у розмірі 4 416,95 грн на місяць, з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації - різниці грошового забезпечення за період з 14.04.2022 по 31.12.2022 включно, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію - різницю грошового забезпечення за період з 14.04.2022 по 31.12.2023 включно у розмірі 4 416,95 грн на місяць, з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб, визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації - різниці грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 16.05.2024 включно та зобов`язано НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 16.05.2024 включно у розмірі 4 416,95 грн на місяць, з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачі подали апеляційні скарги, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просять його скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що позивачу під час проходження військової служби у період, на який він вказує, частково нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення на підставі діючих нормативно-правових актів. Базовий місяць для обрахунку індексації не був прив`язаний до події зростання тарифних окладів працівника, а до зростання доходів загалом, і як наслідок – відсутні підстави встановлення базового місяця для розрахунку, нарахування та виплати індексації за період з 31.01.2015 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 16.05.2024 – січень 2008 року та березень 2018 року. Відповідачами проведено розрахунок індексації грошового забезпечення з урахуванням всіх індексів, відповідно до законодавства, тому заборгованість перед позивачем відсутня. Крім того, сума підвищення грошового доходу позивача у березні складає 4 101,75 грн, а не 46,20 грн, що було хибно розраховано позивачем та прийнято судом першої інстанції. Оскільки, виплачена позивачу у лютому 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 4 131,45 грн входить до складу грошового забезпечення позивача за січень 2018 року. У свою чергу, нарахована позивачу до виплати у березні 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 68,86 грн входить до складу грошового забезпечення позивача за лютий 2018 року. Також зазначають, що судом помилково застосована ст.233 КЗпП України та не застосована ч.5 ст.122 КАС України, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби.
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційних скарг в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 проходив військову службу та перебував на грошовому забезпеченні у період з 23.12.2014 по 31.01.2015 у розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 31.01.2015 по 08.03.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), з 08.03.2022 по 14.04.2022 у розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 14.04.2022 по 06.09.2023 у ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 06.09.2023 по 16.05.2024 у НОМЕР_4 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ).
Відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_9 №261-ос від 14.05.2024 підполковника юстиції ОСОБА_1 звільнено з військової служби. 
Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 №542-ОС від 16.05.2024 підполковника юстиції ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 16.05.2024.
Із наданих відповідачами 1 та 3 довідок-розрахунків про нарахування та виплату належної та виплаченої/невиплаченої індексації грошового забезпечення та особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 слідує, що при проходженні військової служби ОСОБА_1 з грудня 2014 року до часу звільнення не нараховувалась індексація грошового забезпечення, крім поточної індексації з урахуванням березня 2018 року місяцем обчислення індексу споживчих цін. 
З аналізу картки грошового забезпечення за 2024 рік вбачається, що після звільнення (у червні 2024 року) відповідачем 4 була виплачена заборгованість поточної індексації грошового забезпечення в сумі 14 807,11 грн з урахуванням січня 2015 року та березня 2015 року, як місяців для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця).
Позивач вважає дії відповідача 1 щодо визначення інших місяців ніж січень 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації у період із 23.12.2014 по 28.02.2018 включно неправильними діями, оскільки із грудня 2014 року при нарахуванні індексації не міг застосовуватись інший місяць, як місяця обчислення індексу споживчих цін (так званий базовий місяць) ніж січень 2008 року.
Крім того, позивач вважає, що з боку відповідача порушено його право на отримання індексації - різниці за час фактичного перебування на грошовому забезпеченні у відповідача за період з 01.03.2018 по 16.05.2024, оскільки величина приросту індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення розрахована наростаючим підсумком за період з лютого 2008 року по березень 2018 року має становити 253,30%.
Вважаючи, що відповідачі не вчиняли дій щодо нарахування та виплати позивачу у період проходження служби індексації грошового забезпечення у законодавчо визначеному порядку та спосіб із 23.12.2014 по 28.02.2018 у та із 01.03.2018 по 16.05.2024, а при звільненні позивача нарахування та виплата індексації була з неправильно визначеним місяцем обчислення індексу споживчих цін, тому наявні правові підстави для зобов`язання відповідача-1 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 23.12.2014 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як базового місяця та з 01.03.2018 по 16.05.2024 зобов`язати відповідачів-2-4 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію - різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 08.03.2022 включно у розмірі 4 416,95 грн.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціям підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України “Про податок з доходів фізичних осіб”.
Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний виплачуючи заборгованість індексації виплатити йому грошову компенсацію в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого із нарахованої індексації.
Вважаючи дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Суд вказав, що відповідач неналежно нараховував та виплачував позивачу індексацію за спірний період. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивачу має бути проведена відповідачем з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку №44. При цьому, суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині виплати індексації грошового забезпечення за 2023 рік.
Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.
При цьому, колегія суддів вважає, що правильно вирішивши спір по суті, суд першої інстанції допустився помилки при визначенні періоду спірної виплати, за який необхідно задовольнити позовні вимоги.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011).
Частиною другою статті 9 Закону №2011 передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно ч.3 ст.9 Закону №2011, грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно дефініції, наведеній у статті 1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” №1282-XII від 03.07.1991 (далі - Закон №1282), індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №1282, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно ч.1 ст.4 Закону №1282 (зі змінами, внесеними Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” №911-VIII від 24.12.2015 (далі - Закон №911), який набрав чинності 01.01.2016), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року в розмірі 101 відсотка). Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч.1, 2, 6 ст.5 Закону №1282).
Статтею 9 Закону №1282 визначено, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення встановлено Порядком №1078.
Відповідно до п.11 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” №491-IV від 06.02.2003 (далі - Закон №491). Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Згідно п.2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до п.4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Згідно п.6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. При цьому положеннями Закону №1282 та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.
Верховний Суд у постановах від 19.07.2019 по справі №240/4911/18, від 07.08.2019 по справі №825/694/17, від 20.11.2019 по справі №620/1892/19 дійшов висновків, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право отримати індексацію грошового забезпечення.
Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (постанова Верховного Суду від 16.06.2020 по справі №206/4411/16-а).
З 01.12.2015 положення Порядку №1078 діють зі змінами, внесеними постановою КМУ №1013 від 09.12.2015 “Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів” (далі - Постанова №1013).
За змістом пояснюючої записки до проекту Постанови №1013, метою цього акта є внесення змін до умов оплати праці працівників установ, закладів, організацій окремих галузей бюджетної сфери, органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, а також забезпечення єдиного підходу до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників.
У зв`язку з цим, указаною постановою удосконалено механізм проведення індексації доходів громадян, у тому числі з урахуванням періодів підвищення заробітної плати працівників, зокрема пункт 5 викладено у новій редакції.
Абзацами першим-другим пункту 5 Порядку №1078 (у редакції Постанови №1013, яка застосовується з 01.12.2015) передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Внесені зміни, серед іншого, передбачали не лише заміну терміну базовий місяць на місяць підвищення доходу, ці зміни надали іншого значення запровадженому новому терміну із зміною алгоритму визначення такого місяця підвищення.
На відміну від правил визначення базового місяця (яким вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати) та який визначався у разі, коли збільшувалася заробітна плата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової заробітної плати), місяцем підвищення доходу є місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) і визначається він тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). При цьому, за новими правилами зростання зарплати за рахунок інших постійних складових зарплати (без підвищення тарифної ставки чи окладу) не впливає на індексацію та не призводить до зменшення суми індексації.
Термін підвищення тарифних ставок (окладів) для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.
Якщо точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації за попереднім механізмом визначався базовий місяць, у якому індекс споживчих цін приймався за одиницю чи 100%, обчислення індексу споживчих цін розпочиналося із місяця, наступного за базовим, а нарахування індексації провадилося з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (ч.3, 4 ст.4 Закону №1282), то зміни, внесені Постановою №1013, передбачали здійснення обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу та зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.
Отже, з 01.12.2015 відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.
Задля досягнення поставленої мети (зміна механізму проведення індексації, який передбачав індивідуальний підхід для кожного окремого працівника, та перехід до механізму, який би забезпечував єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників) п.3 Постанови №1013 визначено міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 01.12.2015 розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.
За рахунок цього мала б обнулитися індексація минулих років, розмір якої зростав внаслідок довготривалого непідвищення доходу працівників, а тому абзацом другим пункту 3 Постанови №1013 передбачено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку №1078, який вже діяв із змінами, внесеними Постановою №1013 та передбачав єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників (з місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник).
Так, якщо на виконання п.3 Постанови №1013 працівникам інших галузей бюджетної сфери були підвищені оклади, то військовослужбовцям оклади в грудні 2015 року не підвищувалися.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.06.2023 по справі №380/1559/22.
З обсягу встановлених у цій справі обставин слідує, що з грудня 2015 року розмір посадових окладів військовослужбовців визначався Постановою №1294, яка була чинною з 01.01.2008 та діяла до 01.03.2018, тобто до набрання чинності Постановою №704, якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
За таких обставин, суд вважає, що за умови останнього підвищення військовослужбовцям посадового окладу в січні 2008 року, місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно для цілей застосування Порядку №1078 (із змінами, внесеними Постановою №1013) є січень 2008 року. Для розрахунку індексації з 01.12.2015 обчислення індексу споживчих цін слід проводити з лютого 2008 року (наступного місяця після місяця підвищення посадового окладу за посадою, яку займає військовослужбовець). У такому порядку нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовців, яке відбулося у березні 2018 року.
Системний спосіб тлумачення норм Постанови №1013, у взаємозв`язку із запровадженими нею змінами до п.5, 102 Порядку №1078 дають підстави дійти висновку, що відповідачу для проведення індексації грошового забезпечення позивача з 01.12.2015 належало переглянути базовий місяць, визначений за старими правилами, змінивши його на місяць підвищення доходу, тобто на місяць останнього підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою, яку вона займала. Застосування відповідачем іншого місяця для обчислення індексації у цей період є протиправним.
З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині періоду, за який позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Відтак, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, замінивши в абзацах другому, третьому резолютивної частини рішення дату “31.01.2015” на дату “01.12.2015”. 
Щодо фіксованої суми індексації, то колегія суддів зазначає, що Закон №1282 та Порядок №1078 такого поняття не містять.
Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку №1078 у редакції постанови КМУ №526 від 13.06.2012, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.
Проте, Постановою №1013 цей Додаток був викладений у новій редакції і з 01.12.2015 у цьому Додатку, як і в цілому Порядку №1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.
З 01.12.2015 року в абз.3, 4, 5, 6 п.5 Порядку №1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 (у редакціях, які застосовувались з 15.03.2018) передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме : сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3); сума індексації у місяці підвищення грошових доходів нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів, посадових окладів, грошового доходу) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до чергового підвищення тарифних ставок (окладів, посадових окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави дійти висновку, що нарахування та виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила і умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абз.3, 4, 6 п.5 Порядку №1078, суд дійшов висновку, що повноваження відповідача щодо виплати цієї суми індексації не є дискреційними. Своєю чергою, обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати такий вид індексації грошового забезпечення.
З урахуванням того, що 01.03.2018 набрала чинності Постанова №704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила п.5, 102 Порядку №1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Системний і цільовий способи тлумачення абз.3, 4 п.5 Порядку №1078 дають підстави для висновку, що у зв`язку з підвищенням у березні 2018 року доходу позивача, відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання суми індексації-різниці, а якщо так, то у якому розмірі.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23.03.2023 по справі №400/3826/21, від 29.03.2023 по справі №380/5493/21, від 06.04.2023 по справі №420/11424/21, від 20.04.2023 по справі №320/8554/21, від 11.05.2023 по справі № 260/6386/21 у подібних правовідносинах.
У контексті вищевикладеного, колегія суддів наголошує, що з огляду на абз.4 п.5 Порядку №1078, позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абз.3, 4, 5, 6 п.5 Порядку №1078, то буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити : розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23.03.2023 по справі №400/3826/21, від 29.03.2023 по справі №380/5493/21, від 06.04.2023 по справі №420/11424/21, від 20.04.2023 по справі №320/8554/21, від 11.05.2023 по справі № 260/6386/21.
З матеріалів справи, а саме з особистої картки грошового забезпечення та заробітної плати №3, яка була надана позивачем, видно, що місячний грошовий дохід позивача за лютий 2018 року становить 13000,30 грн, з них : посадовий оклад 1 050,00 грн, оклад за військовим званням 125,00 грн, надбавка за вислугу років 235,00 грн, надбавка за таємність 105,00 грн, надбавка за класність 26,25 грн, НзВОВЗ офіцерам 987,00 грн, НОУС 157,50 грн, винагорода 32 4 131,45 грн, преміювання 4200,00 грн. У березні 2018 року розмір грошового забезпечення становив 13046,50 грн, з них : посадовий оклад 4510,00 грн, оклад за військовим званням 1340,00 грн, надбавка за вислугу років 1755,00 грн, надбавка за таємність 451,00 грн, надбавка за класність 225,50 грн, винагорода 32 - 68,86 грн, преміювання 2 706,00 грн. 
Додатково слід врахувати, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011, відповідно до якого щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, яке не має разового характер, що відповідає правовій позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 по справі №522/2738/17, постанові Верховного Суду по справі №520/8887/2020 від 26.01.2022.
Отже, підвищення доходу позивача в березні 2018 року у зв`язку з підвищенням на законодавчому рівні посадових окладів у березні 2018 року військовослужбовцям згідно Постанови №704 відбулося на - 46,20 грн (13046,50 грн - 13000,30 грн).
При цьому, визначальним значенням для врахування видів грошового забезпечення при визначенні розміру доходу позивача у лютому та березні 2018 року для визначення різниці доходу має значення факт виплати у конкретних місяцях складових грошового забезпечення, а не період, за який вони виплачені (правові висновки за постановами Верховного Суду від 11.11.2021 по справі №240/5760/19, п.26 постанови від 14.11.2021 по справі №240/12040/19).
Згідно ст.7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2018 рік” №2246-VIII від 07.12.2017, прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018 становить 1762 грн, що був актуальним для березня 2018 року.
Величина приросту індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення розрахована наростаючим підсумком за період з лютого 2008 року та станом на березень 2018 року становить 253,30% (таке нарахування визначено вірним, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 22.06.2023 по справі №520/6243/22).
Відповідно до абз.5 п.4 Порядку №1078, сума індексації грошового забезпечення за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018 помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 відсотків (1762 грн х 253,30%/ 100 = 4463,15 грн).
Враховуючи те, що розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, то індексація-різниця складає 4 416,95 грн, оскільки підвищення доходу у березні 2018 відбулось на 46,20 грн.
Таким чином, починаючи з квітня 2018 року сума індексації грошового забезпечення з урахуванням абз.3, 4 п.5 Порядку №1078 мала виплачуватися позивачу щомісяця в розмірі 4 416,95 грн і до моменту наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення його зі служби.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачі вчинили протиправну бездіяльність, яка полягає саме у невирішені питання про наявність у позивача права на отримання індексації-різниці, а тому заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо вимоги здійснити нарахування та виплату належних позивачу сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, суд першої інстанції правильно врахував наступне. 
Постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 було затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, який визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація). 
Відповідно до п.2-5 Порядку №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця. Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України “Про податок з доходів фізичних осіб”. Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення. 
Таким чином, грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення. 
Індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців та підлягають обов`язковому нарахуванню і виплаті. 
Отже, суд першої інстанції вірно вважав, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення має бути проведена відповідачем з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку №44. 
Щодо строку звернення до суду, апеляційний суд зазначає наступне.
Повертаючись до обставин справи, що розглядається, колегія суддів зазначає, що предметом спору у цій справі є виплата індексації грошового забезпечення військовослужбовця, отже спір стосується виплати заробітної плати і у цьому випадку необхідно керуватися нормами КЗпП України.
За змістом частин першої та другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19.07.2022), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Офіційне тлумачення положення вказаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15.10.2013 №8-рп/2013 і №9- рп/2013.
Так, у рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 (справа №1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України “Про оплату праці” необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Законом України “Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин” №2352-ІХ від 01.07.2022 (далі – Закон №2352) були внесені зміни до статті 233 КЗпП України. Закон №2352 набрав чинності 19.07.2022.
Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Згідно ч.2 ст.233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, – у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Тобто, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. 
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у рішенні від 06.04.2023 по справі №260/3564/22 та від 19.01.2023 по справі №460/17052/21.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що з метою забезпечення єдності практики вирішення спорів у правовідносинах щодо застосування приписів статті 233 КЗпП України, Судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду здійснила перегляд судового рішення у справі №460/21394/23 (постанова від 21.03.2025).
У зазначеній постанові Судова палата дійшла висновку, що якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України (у редакції, що була чинною до 19.07.2022), та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України у редакції Закону №2352, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином : правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352).
Початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19.07.2022) необхідно обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.
Виходячи з наведеного, колегія суддів констатує, що Судова палата сформувала єдиний підхід до нових змін в законодавстві, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами до трьох місяців, а саме : такі зміни не поширюються на події, які мали місце до 19.07.2022. Зокрема, для стягнення заробітної плати, яка належить працівнику за період до цієї дати, залишається можливість звернення без обмежень у часі, згідно з попередньою редакцією закону.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_9 №261-ос від 14.05.2024 підполковника юстиції ОСОБА_1 звільнено з військової служби. Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 №542-ОС від 16.05.2024 підполковника юстиції ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 16.05.2024.
Під час проведення заходів звільнення з військової служби, з метою з`ясування виплати/невиплати складових грошового забезпечення позивач звернувся з відповідним рапортом (№10/26023/24-Вн від 15.05.2024). У відповідь на даний рапорт, відповідачем 4 (листом від 11.07.2024 за №09/7385-24-Вих, який надійшов на адресу позивача 31.07.2024, що підтверджується конвертом та відстеженням листа за трекінговим номером 8007423267767) надіслано, зокрема картки грошового забезпечення за 2023, 2024 роки, довідки-розрахунки індексації грошового забезпечення за період з 2015 по 2024 рік, копію витягу з наказу про виключення зі списків особового складу.
Із позовом до суду першої інстанції позивач звернувся 21.08.2024, тобто в межах тримісячного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України.
Крім того, колегія апеляційного суду враховує, що Велика палата Конституційного Суду України 11.12.2025 розглянула справу №1-7/2024(337/24) за конституційним поданням Верховного Суду про конституційність частини першої статті 233 КЗпП України та ухвалила Рішення №1-р/2025, яким визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 цього Кодексу в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
В цьому Рішенні, Конституційний Суд України вказав, що установлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат суперечить Конституції України, оскільки призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України, порушує гарантії своєчасного одержання винагороди за працю та позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати право на судовий захист, що суперечить частині першій статті 8, частині сьомій статті 43, частині першій статті 55 Конституції України.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Частиною 4 статті 317 КАС України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ), НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) задовольнити частково.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року по справі №140/8801/24 змінити, замінивши в абзацах другому, третьому резолютивної частини рішення дату “31 січня 2015 року” на дату “01 грудня 2015 року”. 
У решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року по справі №140/8801/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	М.А. Пліш 	
 	 	С. М. Шевчук