Справа № 944/217/26
Провадження №3/944/476/26 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.03.2026 року	м.Яворів 	

Суддя Яворівського районного суду Львівської області Швед Н.П., розглянувши матеріали, які надійшли з військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , 
за ч.3 ст.172-11 КУпАП,-
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1 , будучи курсантом навчального взводу навчальної батареї навчального дивізіону реактивної артилерії військової частини НОМЕР_1 , діючи протиправно в умовах військового стану, всупереч інтересам військової служби, здійснив самовільне залишення місця служби і був відсутній на місці служби в період з 25 по 28 грудня 2025року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-11 КУпАП.
Відповідно до положень ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання про те, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Так, ч. 1 ст. 256 КУпАП передбачає, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Водночас,диспозицією ч.3ст.172-11КУпАП передбачено відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем(крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістам підчас проходження зборів, а також не з`явлення його вчасно безповажних причинна військову службу уразі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.
В свою чергу згідно з ч.4 ст.172-11 КУпАП, передбачена відповідальність за дії, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.
В складеному протоколі зазначено, що військовослужбовець ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-11 КУпАП, тобто не з`явився на військову службу без поважних причин після повернення з лікувального закладу.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення, містить обов`язкову кваліфікуючу ознаку ч.4 ст.172-11 КУпАП, вчинення правопорушення умовах особливого періоду.
Таким чином, фабула інкримінованого військовослужбовцю ОСОБА_1 правопорушення не відповідає диспозиції ч.3 ст.172-11 КУпАП.
Враховуючи наведене, суд немає можливості дати оцінку неналежно та неповно зібраним доказам щодо обставин справи, які є істотними для вирішення адміністративних матеріалів.
На переконання суду, без усунення зазначених недоліків зробити однозначний висновок щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_1 є неможливим.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантований розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі "Михайлова проти України" зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03від 21.07.2011року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv.theUnitedKingdom), п.161, SeriesAзаява № 25).
При цьому, суддя, виходить з вимог статті 62 Конституції України та передбаченого у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені без додержання вимог КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.
Велика Палата Верховного Суду у своїй правовій позиції сформульованій у постанові від 11.02.2021 у справі №11-1219сап19 зазначила, що норми КУпАП, які встановлюють процедуру адміністративного розслідування і стадію розгляду справи уповноваженим органом (судом), не містять законодавчих положень, які б за окресленої правової ситуації передбачали можливість повертати справу про адміністративне правопорушення для дооформлення протоколу й належного виконання вимог статті 256 КУпАП у частині забезпечення присутності порушника в суді. Водночас немає й процесуальних норм, які б забороняли, зокрема, судді, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, вимагати від уповноваженого органу виконати належним чином вимоги процесуального закону щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення і його реалізації таким чином, щоб можна було вирішити питання про винність особи у вчиненні адміністративного проступку з дотриманням строків розгляду і без порушення прав особи порушника чи осіб, які потерпіли від дій останнього. Принаймні чітких й однозначних положень, які б дозволяли чи забороняли повертати протоколи для забезпечення присутності порушника під час розгляду справи, процесуальне адміністративно-деліктне законодавство не містить.
Сформовані на підставі аналізу сталої судової практики рекомендації відповідної вищої судової інституції в окресленому сегменті адміністративно-деліктних правовідносин орієнтував суддів на можливість повернення протоколу уповноваженому органу, який його склав, для дооформлення шляхом винесення відповідних постанов.
Таким чином, зазначені обставини не дають можливості повно та об`єктивно розглянути дану справу, тому суддя вважає необхідним надіслати матеріали даної справи на дооформлення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги, обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.
Аналізуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що даний адміністративний матеріал містить недоліки, які не можливо усунути в судовому засіданні, що, в свою чергу, перешкоджає своєчасному, всебічному, повному і об`єктивному з`ясуванню обставин справи, позбавляє суд можливості постановити законне і обґрунтоване рішення, тому його необхідно повернути до військової частини НОМЕР_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 283-284 КУпАП, суддя, -
п о с т а н о в и л а:
Матеріали, які надійшли з військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , повернути до військової частини НОМЕР_1 .
СУДДЯ: Швед Н.П.