ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 р.	Справа № 520/12573/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., м. Харків, повний текст складено 05.12.25 року по справі № 520/12573/25
за позовом Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Харківській області   
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту – ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту – ГУ ДПС у Харківській області, відповідач, контролюючий орган) в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 28.08.2024 року № 00484980707.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 по справі №520/12573/25 адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 28.08.2024 року №00484980707.
Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області у розмірі 12112,00 (дванадцять тисяч сто дванадцять ) грн 00 коп.
Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 по справі № 520/12573/25 заяву позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено частково.
Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн (двадцять тисяч гривень 00 копійок).
У задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2026 по справі №520/12573/25 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області – залишено без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 по справі № 520/12573/25 – залишено без змін.
Відповідач, не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції в частині задоволення заяви про ухвалення додаткового судового рішення, подав апеляційну скаргу, в якій, пославшись на безпідставність вимог позивача та протиправність рішення суду першої інстанції, просив суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 у справі № 520/12573/25, прийнявши у справі нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника ФОП ОСОБА_1 про стягнення судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про відсутність підстав для відшкодування позивачу понесених витрат на професійну правничу допомогу, так як представником позивача не виконано вимоги, викладені у частині 7 статті 139 КАС України та подано заяву про ухвалення додаткового рішення 24.11.2025, тобто із пропуском встановленого строку, що є підставою для залишення заяви без розгляду.
Крім того, звернув увагу, що у поданій представником позивача заяві про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу не доведено співмірність наданих послуг зі складністю справи, а також відсутнє обґрунтування їх вартості та обсягу, що не відповідає вимогам, встановленим статтями 134 та 139 КАС України. Так, до заяви не надано жодних документів, на підтвердження того, які саме роботи були виконані адвокатом для захисту інтересів позивача в суді, який обсяг часу було витрачено на виконання конкретного виду робіт.
До того ж, просив прийняти до уваги той факт, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який продовжується і по цей час. Майже усі кошти держава спрямовує на потреби Збройних сил України, українських захисників на передовій та на подолання соціальних та економічних проблем, викликаних війною. Водночас, за рахунок саме податкових платежів формується більша частина доходів, з яких першочергово кошти спрямовуються на виплати військовим. ГУ ДПС є державним органом, який фінансується виключно з Державного бюджету. Тому стягнення з відповідача, як з державного органу, суми 20 000,00 грн призведе до зайвих (додаткових) бюджетних втрат.
Позивач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти викладених у ній доводів, просив апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення, а додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 по справі № 520/12573/25 - без змін.
Вказував, що зміст апеляційної скарги Головного управління ДПС у Харківській області не відповідає вимогам статті 308 КАС України, адже апелянт не навів жодних аргументів, які б спростовували правові висновки суду першої інстанції або вказували на неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.
Повідомив, що позивачем ще у позовній заяві було заявлено про намір відшкодування судових витрат, зокрема, зазначено, що “орієнтовний розмір судових витрат, які позивач поніс станом на день подання позову та планує понести у зв`язку з розглядом справи, складається із суми судового збору та витрат на професійну правничу допомогу”, які, з урахуванням положень частини п`ятої статті 134 КАС України, оцінюються у розмірі 40 000,00 грн. Таким чином, вимога частини 7 статті 139 КАС України щодо попереднього повідомлення суду про намір подання доказів судових витрат була дотримана.
Також, вважав твердження апелянта про те, що заява про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат подана з пропуском встановленого строку, необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки рішення суду у даній справі було ухвалено 18 листопада 2025 року, а вже 24 листопада 2025 року позивачем було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, що свідчить про дотримання процесуального строку.
Вказував, що Рахунок-Акт № 1 від 21.11.2025 містить деталізований перелік наданих правничих послуг, зокрема: ознайомлення з матеріалами перевірки; визначення та узгодження з клієнтом правової позиції; аналіз доказів, наданих клієнтом; аналіз судової практики; підготовка та подання позовної заяви; підготовка клопотань та заяв у справі; аналіз заяв та клопотань відповідача; участь у судових засіданнях, що спростовує припущення про відсутність такого опису.
Посилання апелянта на введення воєнного стану в Україні, необхідність фінансування Збройних Сил України та наповнення державного бюджету за рахунок податкових надходжень вважав такими, що не становлять правових підстав для відмови в відшкодуванні судових витрат або для їх зменшення.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги додаткове рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 40000 грн до суду надано копії: договору про надання правової допомоги № 62/25 від 03.03.2025, укладеного між позивачем та АО “СЕНС КОММОДА ЛЄКС”, Додатку № 1 до договору № 62/25 від 03.03.2025 про надання правової допомоги, яким передбачений обсяг виконаних робіт, Рахунку - Акту № 1 від 21.11.2021 за договором № 62/25 від « 03» березня 2025 року про надання правової допомоги, ордеру, виданого на представництво інтересів позивача, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Шрамко Ірини Сергіївни №ХВ000781.
Зважаючи на те, що підготовлена представником позивача позовна заява не потребувала значних затрат часу для її складення, суд, оцінивши надані представником позивача докази у їх сукупності, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності й пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу в цій справі із 40000 грн до 20000 грн.
Надаючи оцінку визначеному судом першої інстанції розміру відшкодування за понесені позивачем витрати на правову допомогу, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини 1 пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).
Відповідно до частин 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Матеріалами справи підтверджено, що представником позивача у позовній заяві було заявлено про намір відшкодування судових витрат після ухвалення судового рішення.
Так, рішення суду у даній справі було ухвалено 18 листопада 2025 року, а вже 24 листопада 2025 року позивачем було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, що свідчить про дотримання процесуального строку.
Положеннями частин 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).
Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Положеннями статті 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Надаючи оцінку рівню адвокатських витрат, що мають бути присуджені у цій справі позивачу, колегія суддів оцінює чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою понесеним позивачем витратам на правничу допомогу. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі/WestAllianceLimited проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Дослідивши надані представником позивача документи на підтвердження заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40000 грн, колегією суддів встановлено, що між адвокатським об`єднанням «СЕНС КОММОДА ЛЄКС» та ОСОБА_1 укладено Договір № 62/25 про надання правової допомоги від 03.03.2025, відповідно до пункту 1.1 якого, адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплачувати надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У пункті 4.1 договору № 62/25 про надання правової допомоги від 03.03.2025 сторони узгодили, що гонорар встановлюється як погодинна оплата за тарифами адвокатського об`єднання залежно від витраченого часу (у годинах) або як фіксована сума за окреме доручення/етап або обсяг робіт. Ці умови визначаються у відповідних додатках, який є невід`ємною частиною цього договору.
За змістом Додатку № 1 до договору № 62/25 від 03.03.2025 про надання правової допомоги, на момент підписання цього додатку сторони узгодили такі етапи:
- ознайомлення з матеріалами справи;
Визначення та узгодження з клієнтом правової позиції;
- аналіз доказів, наданих клієнтом та наявних у справі;
- аналіз судової практики;
- підготовка та подання позовної заяви;
- у разі подання іншою стороною заяв чи клопотань – аналіз їх змісту та підготовка відповідних заперечень/пояснень;
- у разі потреби – підготовка додаткових пояснень та інших процесуальних документів;
- у разі потреби – участь у судових засіданнях.
Згідно із пунктом 5 Додатку № 1 до договору № 62/25 від 03.03.2025 про надання правової допомоги гонорар за виконання етапів, не зазначених у пункті 2 Додатку встановлюється як погодинна оплата за тарифами адвокатського об`єднання залежно від витраченого часу (у годинах) виходячи з вартості години 2000 грн.
Відповідно до Рахунку-Акту № 1 за договором № 62/25 від 03.03.2025 про надання правової допомоги, виконавець надав, а клієнт прийняв наступні послуги:
Ознайомлення з матеріалами перевірки, визначення та узгодження з клієнтом правової позиції, аналіз доказів, наданих клієнтом, аналіз судової практики, підготовка та подання позовної заяви, підготовка клопотань та заяв по справі, аналіз змісту заяв та клопотань відповідача, участь у судових засіданнях.
Вартість послуги – 40000 грн.
Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, представник позивача надав до суду докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що має бути сплачена позивачем.
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, колегія суддів на підставі належних та допустимих доказів враховує обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Зі змісту норм частини 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).
За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідач, заперечуючи проти стягнутого судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу (20000 грн), покликався на його неспівмірність зі складністю справи, обсягом виконаних робіт та фактично затраченим на їх виконання часом.
Матеріалами справи підтверджено, що представником позивача складено позовну заяву, заперечення на клопотання (заяву), додаткові пояснення, а також взято участь у 4 судових засіданнях.
При наданні оцінки обґрунтованості стягнутого судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів враховує фактичне значення для справи вказаних документів (задоволення позову у повному обсязі), їх якість та наявність посилань на актуальну судову практику, кількість опрацьованих адвокатом первинних документів та затрачений на їх вивчення час.
Крім того, колегія суддів враховує, що розмір гонорару 20000 грн є співмірним та пропорційним із ціною позову 3990181,45 грн, а саме становить 0,50% від неї.
Беручи до уваги, що при визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції у повному обсязі враховано та надано оцінку складності справи та виконаним адвокатом роботам, а також часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт відносно обсягу таких робіт, колегія суддів вважає, що судом визначено обґрунтований та пропорційний розмір правової допомоги, що підлягає стягненню з відповідача.
Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, з огляду на ступень складності даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, а також прийняття судом першої інстанції рішення про задоволення позову, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає до стягнення (20000,00 грн).
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 по справі № 520/12573/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено та підписано 12.03.2026 року.