ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року	Львів	Справа №140/6517/25 пров. №А/857/28835/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В., 
суддів Гуляка В.В., Кухтея Р.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року про повернення позовної заяви (судді Дмитрук В.В., постановлену у письмовому провадженні у м. Луцьк) у справі № 140/6517/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13.06.2025 звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області в якому просить:
1) визнати протиправними дії до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 в разі втрати годувальника з моменту звернення із заявою 26.01.2023 та нездійснення перерахунку та виплати пенсії з 26.01.2023 по 14.09.2023;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити пенсію ОСОБА_1 в разі втрати годувальника з 26.01.2023;
3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити нарахування та виплату пенсії в разі втрати годувальника з 26.01.2023 - з моменту звернення із заявою, по 14.09.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу. 
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 через свого представника Носкова Олександра Миколайовича подав апеляційну скаргу. В якій просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали допущено порушення норм процесуального та матеріального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 26.01.2023 позивач звернувся із заявою до ГУ ПФУ у Волинській області для переведення з пенсії по інвалідності по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію у разі втрати годувальника по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як син померлої - ОСОБА_2 . Однак, пенсію позивачу в разі втрати годувальника призначено лише з 14.09.2023 та здійснено відповідні виплати. Не погодившись з датою призначення пенсії в разі втрати годувальника позивач звернувся із відповідними заявами до ГУ ПФУ у Волинській області. Листами №37271-36667/А-02/8-3000/23 від 11.12.2023 та №8346-7441/А-02/8-0300/24 від 08.07.2024 ГУ ПФУ у Волинській області було повідомлено позивача, що в ході розгляду звернення встановлено, що згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №714858 позивач вперше визнаний особою з інвалідністю з дитинства 2 групи 26.01.2023, тобто після досягнення 18-річного віку. Позивач повторно звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою від 23.01.2025 з питання призначення та нарахування пенсії в період з 26.01.2023 по 14.09.2023. Листом №2541-1308/А-02/8-0300/25 від 25.02.2025 року ГУ ПФУ у Волинській області повідомило, що звернення позивача від 21.11.2023 та від 13.06.2024 надано роз`яснення щодо пенсійного забезпечення листами від 11.12.2023 №37271-36667/А- 02/8-0300/23 та від 08.07.2024 № 8346-7441/А-02/8-0300/24 відповідно (додається), які направлено на зазначену адресу проживання. З метою отримання безоплатної вторинної правничої допомоги позивач звернувся до Центру з надання безоплатної правничої допомоги. Західним регіональним центром з надання безоплатної вторинної правничої допомоги видано доручення від 23.05.2025 року №017/02.3/4814 адвокатові Носкову О.М. для здійснення представництва інтересів в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами у справі про оскарження дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо непризначення пенсії по втраті годувальника з дня настання інвалідності, а саме з 26 січня 2023 року. Після чого, адвокатом було підготовлено позовну заяву для звернення до суду. На підставі ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подав.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 13.06.2025 звернувся в суд з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено 10-денний строк на усунення недоліків з моменту отримання зазначеної ухвали, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, яка міститиме інші підстави та докази поважності причин його пропуску.
Копію ухвали судді від 18.06.2025 про залишення позовної заяви без руху отримана представником позивача 19.06.2025.
23.06.2025 представником позивача повторно подано заяву про поновлення строку на звернення до суду, яка, окрім вже наведених в попередній заяві обґрунтувань (які визнані судом недостатніми для визнання пропуску строку на звернення до суду таким, що відбувся з поважних причин), містить посилання на те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч.2 ст.46 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, згідно якої нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Апеляційний суд аналізуючи наведені сторонами доводи враховує наступне.
Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За правилом частин 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За правилом частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Частиною 1 статті 168 КАС України встановлено, що позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Частиною 1 статті 118 КАС України встановлено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
З урахуванням наведених приписів законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду, не навів поважності причин пропуску та позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява № 48778/99).
Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Отже, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Таким чином, суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернувшись в червні 2025 року з позовом до суду про визнання протиправних дій до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 в разі втрати годувальника з моменту звернення із заявою 26.01.2023 та нездійснення перерахунку та виплати пенсії з 26.01.2023 по 14.09.2023 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити нарахування та виплату пенсії в разі втрати годувальника з 26.01.2023 - з моменту звернення із заявою, по 14.09.2023, з урахуванням раніше виплачених сум, позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, який встановлений частиною 2 статті 122 КАС України, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку на виконання вимог суду, як і було вказано в ухвалі Волинського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року, адже про порушення своїх прав позивач дізнався у 2023 році, свідченням чого й слугують відповідні листи ГУ ПФУ у Волинській області №37271-36667/А-02/8-3000/23 від 11.12.2023, №8346-7441/А-02/8-0300/24 від 08.07.2024.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо останній не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Представник позивача Носков О.М. також подав до Волинського окружного адміністративного суду клопотання про витребування доказів в якому просив витребувати в Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області пенсійну справу ОСОБА_1 для огляду в судовому засіданні.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції приймаючи оскаржувану ухвалу, не надав належної правової оцінки щодо кожної заявленої позивачем вимоги окремо, а саме не розмежував періоду позовної вимоги в частині з 26.01.2023, яка може бути захищена судом в період з 14.12.2024 - тобто в межах шестимісячного строку, встановленого положеннями ч.2 ст.122 КАС України із належною перевіркою та дослідженням поданих доказів сторонами, у зв`язку із чим суд першої інстанції передчасно повернув адміністративний позов щодо вказаної вимоги, яка заявлена в межах строку звернення до суду, в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити пенсію ОСОБА_1 в разі втрати годувальника з 26.01.2023. Таким чином, підстав для повернення позовної заяви щодо позовної вимоги з 14.12.2024 у суду першої інстанції не було, відповідно має бути і розглянуте клопотання про витребування доказів подане представником позивача Носкова О.М. щодо витребування в Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області пенсійної справи ОСОБА_1 для огляду судом.
Відповідно до частини 3 статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення про повернення позовної заяви позивачу щодо вимоги, заявленої в межах шестимісячного строку звернення до суду, порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування такого судового рішення та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, з урахуванням висновків апеляційного суду, викладених у мотивувальній частині постанови, а в іншій частині апеляційний суд залишає рішення суду без змін.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 316, 320, 321, 322, 328 КАС України суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 140/6517/25 - скасувати в частині повернення позовної заяви про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити пенсію ОСОБА_1 в разі втрати годувальника з 26.01.2023, а справу в цій частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В іншій частині ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 140/6517/25 - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя	 	Н. В. Ільчишин 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Р. В. Кухтей 	
Повне судове рішення складено 07.04.26