Номер провадження: 22-ц/813/195/26 
Справа № 2-5054/10
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі: Узун Н.Д.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Юшинська Ірина Євгенівна, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2023 року за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт скарження: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Перший Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), стягувач: Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Актив-Банк" на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду скаргу, в якій просив:
-визнати противоправною бездіяльність начальника Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження у виконавчих провадженнях НОМЕР_2; 
-визнати противоправною бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження у виконавчих провадженнях НОМЕР_2;
-зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який накладено в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 постановою про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 від 03.03.2011, прийнята першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (нині - Перший Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса)), реєстраційний номер обтяження в ДРРП №10928050 від 12.03.2011.
Вимоги скарги мотивовано тим, що наприкінці грудня 2022 року, ОСОБА_1 дізнався про існування арешту, яке накладено на все його майно постановою Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 від 03.03.2011. Зазначене виконавче провадження було закінчено 10.07.2013 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчих дій. 
Відповіддю УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) №11629/03.2-07 від 28.03.2023 повідомлено, що на виконанні у Першому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у період з 03.03.2011 по 10.07.2013 перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №2-5054/10 від 15.02.2011, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Актив-банк» грошових коштів у розмірі 3 378 198,08 грн, за яким винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент прийняття рішення). На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області у період з 13.04.2012 по 21.06.2012 перебувало виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №2-5054/10 від 15.02.2011, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Актив-банк» грошових коштів у розмірі 3 378 198,08 грн, за яким винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 4 частини 1 статті 47 Закону (у редакції, чинній на момент прийняття рішення). Вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу, відтак виконавче провадження фактично є закінченим. Зазначений виконавчий документ повторно до виконання не пред`являвся та строк на таке пред`явлення стягувачем пропущений на 9 років. За таких умов відсутні правові підстави для збереження зазначеного арешту. Звернувшись до Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), а після до УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) із заявою про скасування цього арешту, скаржнику було безпідставно відмовлено. Зазначено, що станом на 12 квітня 2023 року згідно бази даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 на виконанні у відділі відсутні. Відтак, незважаючи на наявність постанови про повернення виконавчого документа, вбачається бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту на нерухоме майно, у зв`язку з чим ОСОБА_1 змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Існуючі обтяження порушують права позивача та в подальшому перешкодить у вільному користуванні власністю. З моменту повернення зазначеного виконавчого листа стягувачу, останній міг повторно пред`явити його до виконання протягом одного року, проте він цього не зробив, а отже зазначений строк пропустив.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 суб`єкт скарження: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Перший Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), стягувач: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк» на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено.
Не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
В судове засідання до апеляційного суду учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомленні належним чином та завчасно, про що свідчать рекомендоване повідомлення про отримання судової повістки-повідомлення та довідки про доставку судових повісток-повідомлень в електронні кабінети Електронного суду (а.с. 221-227).
Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
 
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до листа Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі від 24.02.2022 за №15625, яке адресоване адвокату Юшинській І.Є., у відповідь на запит від 25.01.2023 №750 повідомлено, що в провадженні Першого Київського відділу ДВС ОМУЮ перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-5054/10, який виданий Приморським районним судом м. Одеси 15.02.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Актив-банк» грошової суми у розмірі 3 378 198,08 грн. 
Згідно листа Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області №11629/03.2-07 від 28.03.2023, яке адресоване адвокату Юшинській І.Є., у відповідь на запит від 09.03.2023 повідомлено, що в провадженні Першого Київського відділу ДВС ОМУЮ перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-5054/10, який виданий Приморським районним судом м. Одеси 15.02.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Актив-банк» грошової суми у розмірі 3 378 198,08 грн. 
10 липня 2013 року державним виконавцем відділу, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-XIV від 24.04.1999 зі змінами) по вказаному виконавчому провадженню винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та виконавчий документ направлено до ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області для виконання за належністю, матеріали виконавчого провадження передані на зберігання до архіву.
Листом Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №11629/03.2-07 від 28.03.2023 на адресу адвоката Юшинської І.Є., повідомлено, що на виконанні у Першому Київському ВДВС Одеського міського управління юстиції (на теперішній час, Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у період з 03.03.2011 по 10.07.2013 перебувало виконавче провадження НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №2-5054/10 від 15.02.2011, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ПАТ КБ «Актив-банк» грошових коштів у розмірі 3 378 198,08 грн, за яким винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент прийняття рішення).
На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (на теперішній час - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у період з 13.04.2012 по 21.06.2012 перебувало виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №2-5054/10 від 15.02.2011, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Актив-банк» грошових коштів у розмірі 3 378 198,08 грн, за яким винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 4 частини 1 статті 47 Закону (у редакції, чинній на момент прийняття рішення).
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №328943658 від 12.04.2023 зареєстровано арешт нерухомого майна 12.03.2011 за №10928050. Підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2, 03.03.2011, Перший Київський відділ державної виконавчої служби ОМУЮ, старший державний виконавець Стоянов Р.В.. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. Власник: ОСОБА_1 .
Відповідно до Інформації про виконавче провадження від 27.12.2022 виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа від 15.0.2011 №2-5054/10, виданого Приморським районним судом м. Одеси, закінчено 10.07.2013 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 (направлення ВД за належністю до іншого відділу ДВС).
27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Київського ВДВС із заявою про зняття арешту в тому числі з нерухомого майна.
Листом Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 12.11.2021 за №59438 на адресу ОСОБА_1 повідомлено, що в проваджені Першого Київського відділу державної виконавчої служби ОМУЮ перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-5054/10 виданого Приморським районним судом м. Одеси від 15.02.2011, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Актив-банк» грошової суми у розмірі 3 378 198,08 грн. 10 липня 2013 року державним виконавцем відділу, керуючись п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» по вищезазначеному виконавчому провадженню винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та матеріали виконавчого провадження передані на зберігання до архіву. Повідомлено про неможливість зняття арешту з майна, у зв`язку з тим, що відсутні підстави, передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з необґрунтованості скарги ОСОБА_1 у зв`язку з тим що, державним виконавцем повернуто виконавчий лист стягувачеві, при цьому державний виконавець не виносив постанови про закінчення виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав. Крім того, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» згідно якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Однак, статтею 50 Закону №606-XIV від 21.04.1999, який діяв на момент закінчення виконавчого провадження, не була передбачена можливість зняття арешту у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 вказаного Закону.
Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Таким чином, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Права та обов`язки виконавців передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Водночас, загальні права та обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження визначені частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до змісту якої сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Згідно зі статтею 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Частинами 1-2 статті 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду:
а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;
б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.
У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.
Аналогічні положення містяться у змісті частини 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Аналіз вищезазначений норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено право особи на оскарження дій чи рішень органу виконавчої служби у 10-денний строк з моменту, коли така особа дізналася про порушення своїх прав діями або бездіяльністю посадових осіб органу виконавчої служби (приватним виконавцем) за виключенням випадків оскарження постанови виконавця про відкладення провадження виконавчих дій.
Більше того, пропущений з поважних причин строк може бути поновлений за клопотанням заявника порушеним одночасно із поданням скарги.
Так, в постанові від 23 червня 2022 року у справі №914/2265/20 Верховний Суд вказав наступне: «водночас об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 04 лютого 2022 року у справі №925/308/13-г зазначила, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 341 ГПК України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині 1 статті 341 Господарського процесуального кодексу України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 14 серпня 2019 року у справі №910/7221/17, від 12 січня 2021 року у справі №910/8794/17, від 12 жовтня 2021 року у справі №918/333/13-г».
Верховний Суд у постанові від 01.11.2023 у справі №904/3734/20, вказав, що передумовою для розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у передбачений законом строк або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено саме з поважних причин.
У протилежному випадку дії суду матимуть наслідком порушення права інших учасників спору, зокрема, виконавця, дії якого оскаржуються, а також та загальних засад судочинства (диспозитивності, рівності перед законом і судом та змагальності сторін).
Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 в тому числі просив визнати противоправною бездіяльність начальника Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження у виконавчих провадженнях НОМЕР_2; 
При цьому, в скарзі зазначено, що оскільки лист Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області №11629/03.2-07 від 28.03.2023, на свій запит від 09.03.2023, адвокат Юшинська І.Є. отримала 07 квітня 2023 року, тому строк для подання такої скарги не пропущено.
Однак, апеляційним судом встановлено, що 27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звертався до начальника Київського ВДВС із заявою про зняття арешту в тому числі з нерухомого майна (а.с. 101).
Та листом першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 12.11.2021 за №59438, ОСОБА_1 було повідомлено про неможливість зняття арешту з його майна, у зв`язку з тим, що відсутні підстави, передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (а.с. 104-106).
Однак, зі скаргою на бездіяльність Першого Київського ВДВС міста Одеси Південного Міжрегіонального управління щодо не зняття арешту з майна боржника, накладеного в рамках виконавчого провадження у виконавчих провадженнях НОМЕР_2, ОСОБА_1 звернувся до суду лише 14 квітня 2023 року.
Питання про поновлення строку на подачу скарги в цій частині заявником не порушувалось.
Статтею 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних стоків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи, що листом першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 12.11.2021 за №59438, ОСОБА_1 було повідомлено про неможливість зняття арешту з його майна, а також з огляду на звернення до суду зі скаргою 14 квітня 2023 року та відсутність поданого разом зі скаргою клопотання про поновлення строку, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без розгляду скаргу ОСОБА_1 в частині визнання противоправною бездіяльність начальника Першого Київського ВДВС міста Одеса Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження у виконавчих провадженнях НОМЕР_2, у зв`язку із пропуском строку на звернення зі скаргою, передбачених пунктом «а» частини 1 статті 449 ЦПК України.
Щодо решти вимог скарги ОСОБА_1 апеляційний суд зазначає наступне.
Так, умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 15 лютого 2011 року №2-5054/10, пред`явлення його до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.
Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Аналогічна за змістом норма закріплена у частині 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.
Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.
Відповідно до частини 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Схожі за змістом приписи містяться у статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 2016 року).
Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.
Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року) як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.
Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року) державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно з статтею 48 цього Закону.
У Законі України «Про виконавче провадження» (чинний на момент розгляду цієї справи) відсутня норма, аналогічна нормі частини 1 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року). Закон України «Про виконавче провадження» (чинний на момент розгляду цієї справи) не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.
Як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.
Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року) (частиною 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на момент розгляду цієї справи), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.
З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинний на момент розгляду цієї справи)).
У частині 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року) визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинний на момент розгляду цієї справи).
Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:
- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);
- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків. 
Законодавець передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина 3 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на момент розгляду цієї справи)).
Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на момент розгляду цієї справи)).
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11.
Відповідно до частини 3 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року) з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом .
Аналогічні положення містить частина 3 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на момент розгляду цієї справи).
Отже, визначення посадової особи, яка має повноваження зняти арешт з майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні, залежить від конкретних обставин і підстав зняття такого арешту.
Так, в скарзі ОСОБА_1 в тому числі просив:
-визнати противоправною бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження у виконавчих провадженнях НОМЕР_2;
-зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , який накладено в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 постановою про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 від 03.03.2011, прийнята першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (нині - Перший Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса)), реєстраційний номер обтяження в ДРРП №10928050 від 12.03.2011.
Апеляційним судом встановлено, що на виконанні у Першому Київському ВДВС Одеського міського управління юстиції (на теперішній час Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у період з 03.03.2011 по 10.07.2013 перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №2-5054/10 від 15.02.2011, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Актив-банк» грошових коштів у розмірі 3 378 198,08 грн, за яким винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент прийняття рішення).
10 липня 2013 року державним виконавцем відділу, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-XIV від 24.04.1999 зі змінами) по вказаному виконавчому провадженню винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та виконавчий документ направлено до ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області для виконання за належністю, матеріали виконавчого провадження передані на зберігання до архіву.
Також встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (на теперішній час - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у період з 13.04.2012 по 21.06.2012 перебувало виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №2-5054/10 від 15.02.2011, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Актив-банк» грошових коштів у розмірі 3 378 198,08 грн, за яким винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 4 частини 1 статті 47 Закону (у редакції, чинній на момент прийняття рішення).
Також встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №328943658 від 12.04.2023 зареєстровано арешт нерухомого майна 12.03.2011 за №10928050. Підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2, 03.03.2011, Перший Київський відділ державної виконавчої служби ОМУЮ, старший державний виконавець Стоянов Р.В.. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. Власник: ОСОБА_1 .
Колегія суддів зазначає, що вищезазначені обставини були встановлені апеляційним судом відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а також на підставі листа Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №11629/03.2-07 від 28.03.2023, та листів Першого Київського ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.02.2022 за №15625 та від 12.11.2021 за №59438, оскільки як зазначено в таких листах виконавчі провадженні знищено за спливом трирічного строку зберігання (а.с. 35-37, 104-106).
Так, в матеріалах справи відсутні будь-які документально підтверджені відомості про те, що в період після 10 липня 2013 року (дата постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент прийняття рішення) до дня розгляду цієї справи, органами державної виконавчої служби, в тому числі ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області, проводились виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа виконавчого листа №2-5054/10 від 15.02.2011.
У пункті 16 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що у разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення, знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.
Розглядаючи скаргу ОСОБА_1 судом не встановлено конкретних обставин та підстав завершення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа НОМЕР_2, від яких залежить обґрунтованість або необґрунтованість скарги боржника про зняття арешту, так і визначення посадової особи, яка уповноваження зняти такий арешт.
Отже, отримавши заяву ОСОБА_1 про скасування арешту, накладених у межах знищеного виконавчого провадження НОМЕР_2, Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повинно було вжити заходів з відновлення матеріалів виконавчого провадження, за результатами їх розгляду встановити конкретні підстави завершення цього провадження (проваджень) та після цього прийняти рішення за результатами розгляду відповідної заяви.
Суд першої інстанції розглядаючи скаргу ОСОБА_1 повинен зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати матеріали відновленого виконавчого провадження, встановити підставу завершення цього виконавчого провадження та у залежності від цього прийняти рішення за скаргою.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно із частиною 1 статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
У статті 451 ЦПК України зазначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Натомість, розглядаючи скаргу ОСОБА_1 в частині вимог про:
-визнати противоправною бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження у виконавчих провадженнях НОМЕР_2;
-зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , який накладено в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 постановою про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 від 03.03.2011, прийнята першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (нині - Перший Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса)), реєстраційний номер обтяження в ДРРП №10928050 від 12.03.2011,
суд першої інстанції не дослідив матеріали відновленого виконавчого провадження та не встановив обставин і підстав його завершення, від чого залежить обґрунтованість або необґрунтованість скарги ОСОБА_1 ..
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, скаргу ОСОБА_1 в частині вимог про:
-визнати противоправною бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження у виконавчих провадженнях НОМЕР_2;
-зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , який накладено в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 постановою про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 від 03.03.2011, прийнята першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (нині - Перший Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса)), реєстраційний номер обтяження в ДРРП №10928050 від 12.03.2011, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки суд дійшов передчасного висновку про відмову в скарзі в цій частині.
Керуючись ст. ст. 126, 367, 368, 374, 379, 381-384, 447-1, 449 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Юшинська Ірина Євгенівна задовольнити частково, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2023 року скасувати.
Скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт скарження: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Перший Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), стягувач: Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Актив-Банк" на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, в частині вимог про визнання противоправною бездіяльність начальника Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження у виконавчих провадженнях НОМЕР_2 - залишити без розгляду.
В решті скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт скарження: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Перший Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), стягувач: Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Актив-Банк" на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 18 березня 2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда