ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/723/24  Номер провадження 22-ц/814/79/26	Головуючий у 1-й інстанції Должко С.Р.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І., 
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Зіньківської міської ради, Виконавчого комітету Зіньківської міської ради
на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2024 року, ухвалене в місті Зіньків під головуванням судді Должка С. Р., 
у цивільній справі за заявою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Виконавчий комітет Зіньківської міської ради як орган опіки та піклування, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,
в с т а н о в и в:
У квітні 2024 року адвокат Тараненко С. О., діючи від імені та в інтересах заявника ОСОБА_1 , подав до суду заяву в порядку окремого провадження, у якій просив суд встановити факт, що ОСОБА_1 є єдиною особою, зайнятою постійним доглядом за дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як за особою з інвалідністю ІІ групи, яка потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Заява мотивована тим, що заявник ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . 
Заявник піклується про свою дружину та має можливість забезпечувати її необхідним доглядом, так як вона є особою з інвалідністю ІІ групи і у силу свого загального захворювання не може самостійно забезпечити себе необхідним доглядом. 
Враховуючи те, що на сьогоднішній день надати дружині якісний догляд більше ніхто не може, тому всю необхідну постійну сторонню допомогу та догляд надає він, її чоловік, купуючи необхідні медичні препарати, продукти харчування, готує їжу, має з дружиною спільний побут, права та обов`язки. 
Офіційний догляд через органи соціального захисту населення за ОСОБА_2 , як за особою, що має наявні порушення функцій організму через які не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує постійної сторонньої допомоги, заявник оформити не може. 
Зазначав, що встановлення факту постійного догляду за дружиною необхідно йому для здійснення гарантованого соціального захисту. Інших осіб, які можуть здійснювати постійний сторонній догляд за ОСОБА_2 немає.
Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт, що ОСОБА_1 є єдиною особою, що зайнятий постійним доглядом за дружиною ОСОБА_2 , особою з інвалідністю ІІ групи, яка потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
В апеляційній скарзі, поданій в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», керівник Диканської окружної прокуратури Полтавської області Олександр Гришаєв, просить вказане рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі, оскільки законом визначений позасудовий порядок встановлення факту, який просив встановити заявник, тому заява не підлягає судовому розгляду. 
Підстави представництва відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор обґрунтував невиконанням органом, уповноваженим на здійснення відповідних функції у спірних правовідносинах, а саме: Зіньківською міською радою та виконавчим комітетом Зіньківської міської ради своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави від неефективного та нераціонального використання бюджетних коштів, зокрема, у виді проведення безпідставних компенсаційних виплат з місцевого бюджету. Факт не звернення до суду уповноважених органів з апеляційною скаргою, яка б відповідала вимогам процесуального законодавства та відповідно мала змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що вказаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з апеляційною скаргою, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. 
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 377 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
У порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження (частини перша, друга статті 19 ЦПК України).
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293, частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. 
Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18)). 
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту постійного догляду ОСОБА_1 за своєю дружиною - ОСОБА_2 , якій з 20.11.2023 встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням, заявник вказував, що встановлення такого юридичного факту необхідно для здійснення гарантованого соціального захисту за особою, яка потребує постійного стороннього догляду, та відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий захист.
Задовольняючи вказану заяву, суд першої інстанції виходив з того, що факт здійснення заявником постійного огляду за ОСОБА_2 має юридичне значення, оскільки породжує виникнення прав та обов`язків у заявника, визначеного Законом України «Про соціальні послуги».
При цьому суд не врахував, що пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що надавачами соціальних послуг, зокрема, є фізичні особи, які включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг
Формування реєстру здійснюється шляхом внесення до нього відповідної інформації уповноваженими органами системи надання соціальних послуг. Порядок формування, ведення та доступу до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2021 року № 99 (частина 6 статті 15 Закону України «Про соціальні послуги»).
Механізм призначення і виплати компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, визначено Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року за № 859.
Пунктом 7 зазначеного Порядку передбачено, що призначення і виплата компенсації здійснюються уповноваженим органом з місяця подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, перелічених документів, до яких рішення суду про встановлення факту постійного догляду не належить. 
Отже, чинне законодавство на час розгляду справи в суді не вимагало встановлення судом факту здійснення постійного догляду за членом сім`ї особою, яка надає соціальні послуги. Необхідність такого догляду та сам факт його здійснення, встановлюється уповноваженим органом на підставі поданих документів. 
Порядок підтвердження факту здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду, що згідно із статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у редакції, що діяла до 18.05.2024, є підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, встановлений Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.
Зокрема у цих Правилах зазначено, що акт встановлення факту здійснення догляду складається на підставі звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду.
Таким чином, законодавством визначено позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка за станом здоров`я потребує такого догляду, про встановлення якого просить заявник, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, залишивши поза увагою, що юридичний факт постійного догляду встановлюється виключно в позасудовому порядку і оформляються рішенням відповідного компетентного органу, а тому даний факт не може бути встановлений судом, що є підставою для закриття провадження у справі згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
Вирішуючи питання щодо повноважень прокурора на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, колегія суддів вважає, що у цій справі прокурор виконав вимоги процесуального закону, визначив, у чому, на його думку, полягає порушення інтересів держави, обґрунтував необхідність їхнього захисту, а також зазначив орган, який, хоч і уповноважений державою здійснювати такий захист, але у спірних правовідносинах, не реагуючи на повідомлення прокурора, відповідні заходи не вжив, тому на захист інтересів держави у справу вступив прокурор. Апеляційна скарга подана прокурором у строки, встановлені частиною другою статті 358 ЦПК України, та підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню із закриттям провадження у справі.
Відповідно до пункту 5 частини першої, частини п`ятої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
Керуючись статтями 367, 374, 377, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Зіньківської міської ради, Виконавчого комітету Зіньківської міської ради задовольнити.
Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2024 року скасувати.
Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Виконавчий комітет Зіньківської міської ради як орган опіки та піклування, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, закрити.
Повернути Полтавській обласній прокуратурі (м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7, реєстраційний рахунок № UA118201720343130001000006160, банк ДКСУ м. Київ, код ЄДРПОУ 02910060) понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 908,40 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя       С. Б. Бутенко

Судді         Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна