ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
01.04.2026	Справа № 910/13300/25	

За позовом	Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерон і партнери»	
до	Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Автофургон»	
про	визнання договору недійсним,	
Суддя Босий В.П.
секретар судового засідання Дупляченко Ю.О.
Представники учасників справи:
від позивача:	Линдюк С.С.;	
від відповідача:	Гапоненко Р.І.;	

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нерон і партнери» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо - комерційне підприємство «Автофургон».
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2026 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерон і партнери» відмовлено повністю.
17.03.2026 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Автофургон» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій відповідач просить суд ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 51 000,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2026 судове засідання призначено на 01.04.2026.
23.03.2026 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерон і партнери» надійшли заперечення на заяву відповідача, в яких позивач звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про підготовку адвокатом Безродою Р.С. жодного документа у справі, а також доказів будь-якої участі адвоката Безроди Р.С. у розгляді даної справи, при цьому всі документи у справі подавались за підписом - Гапоненка Р.І.
24.03.2026 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Автофургон» надійшли додаткові пояснення у справі, до яких відповідач надав додаткову постанову Верховного Суду від 02.07.2025 у справі №910/4997/24 в якості підтвердження своїх вимог, враховуючи заперечення позивача.
Представник позивача в судове засідання з`явився, надав пояснення по суті заяви відповідача, заперечив проти її задоволення.
Представник відповідача в судове засідання з`явився, підтримав раніше подану заяву про ухвалення додаткового рішення, просив задовольнити її та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката.
Згідно із ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Суд відзначає, що відповідачем заявлено про подання доказів судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та такі докази подано у строк встановлений процесуальним законодавством.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За твердженням відповідача, у зв`язку із розглядом даної справи Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Автофургон» понесено судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у загальному розмірі 51 000,00 грн.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
В обґрунтування заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано копії наступних доказів: договір про надання правової (правничої) допомоги №03-28 від 19.06.2023, договір про співробітництво №2 від 15.12.2022, акт надання послуг №1 від 16.03.2026, ордер серії АА №1617931 від 27.08.2025 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ №000144 від 28.07.2017 на адвоката Безроду Романа Сергійовича.
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі - «Закон») договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).
Згідно із статтею 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові від 17.09.2019 Верховного Суду по справі №910/4515/18.
Згідно з ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 року).
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення віл 27.10.1993 Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»). 
У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
В даному випадку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 51 000,00 грн. на позивача, виходячи з наступного.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 наведено правовий висновок, відповідно до якого не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. 
Згідно з правовими висновками, викладеними об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 (на яку, зокрема, посилається відповідач), за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).
Під час розгляду справи у порядку господарського судочинства, враховуючи принцип змагальності та обов`язок доказування у справі з огляду на приписи статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що за відомостями з Єдиного реєстру адвокатів України Гапоненко Р.І. з 2018 по 2024 роки мав право на зайняття адвокатською діяльністю (таке право припинено згідно з пунктом 1 частини 1 статті 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 27.02.2024 на підставі рішення КДКА Закарпатської області від 27.02.2024). 
Разом з тим, подання до суду відзиву на позовну заяву, заперечень на відповідь на відзив та всіх заяв здійснив відповідач в особі керівника товариства Гапоненко Р.І., за його підписом. Крім того, і участь у всіх судових засіданнях брав також Гапоненко Р.І.
При цьому, будь яких доказів в підтвердження підготовки вказаних відзиву на позовну заяву, заперечень на відповідь на відзив та всіх заяв у справі, які подавались відповідачем, саме адвокатом Безродою Романом Сергійовичем в матеріалах справи не міститься, а враховуючи, що керівник Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Автофургон» до 27.02.2024 і сам здійснював адвокатську діяльність, то у суду наявні обґрунтовані підстави для сумнівів щодо надання відповідачу професійної правової допомоги адвокатом у межах даної справи.
Відповідно до акту надання послуг №1 від 16.03.2026, на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги №03-28 від 19.06.2023, Адвокатським бюро «Гапоненко Роман і партнери» в особі адвоката Безрода Р.С. виконано, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Автофургон» були прийняті наступні роботи: підготовка відзиву на позовну заяву по справі №910/13300/25 вартістю 18 000,00 грн., на що витрачено 6 годин; аналіз документів та підготовка правової позиції, збір доказів адвокатом Безрода Р.С. вартістю 12 000,00 грн. - 4 години; підготовка заперечення на відповідь на відзив вартістю 12 000,00 грн. - 4 години; підготовка заяви про закриття провадження вартістю 9 000,00 грн. - 3 години.
Суд констатує, що в задоволенні заяви про закриття провадження у даній справі було відмовлено з огляду на її не обґрунтованість, у зв`язку з чим таку витрату відповідача не можна вважати необхідною і вона не може бути компенсована за рахунок позивача.
Що стосуються інших робіт, які передбачені актом надання послуг №1 від 16.03.2026, то суд вважає, що витрачений на їх реалізацію час та їх вартість явно не відповідають критеріям розумності та необхідності, оскільки, як відзив на позовну заяву, так і заперечення на відповідь на відзив викладені на двох сторінках, містять одні і ті самі доводи і викладені майже ідентично. 
Фактично у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив відповідач заперечував проти позову вказуючи, що він не підлягає задоволенню, так як спірний правочин укладений без порушення діючого, на момент його укладення, законодавства України, а позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів у підтвердження своїх позовних вимог. В той же час, будь-яких доречних аргументів та доводів в підтвердження таких висновків не наведено.
Вказане вочевидь свідчить про те, що підготовка відзиву на позовну заяву, аналіз документів та підготовка правової позиції, збір доказів, а також підготовка заперечення на відповідь на відзив не потребує 14 (чотирнадцяти) годин роботи.
Більш того, додані відповідачем докази не вимагають тривалого часу для їх зібрання, оскільки складаються із документів, які мають знаходитись у розпорядженні самого Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Автофургон» та судової практики у справах де таке підприємство є учасником провадження у справі, при тому що на жоден із доказів відповідача судом не здійснено посилання у рішенні і не взято до уваги, як такий, що впливає на результат прийнятого рішення.
Відповідно до п. 3.1 Договору про надання правової (правничої) допомоги №03-28 від 19.06.2023 розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокатському бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, встановлюється в сумі 3 000,00 за годину роботи адвоката, що сплачується клієнтом протягом п`яти днів після підписання акта наданих послуг.
Отже, приймаючи до уваги вказаний п. 3.1, виходячи з того, що акт надання послуг №1 від 16.03.2026 підписаний сторонами 16.03.2026, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Автофургон» мало оплатити вказані роботи не пізніше 23.03.2026 (21.03.2026 та 22.03.2026 є вихідними днями), проте доказів такої оплати суду так і не надано, хоча 24.03.2026 директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Автофургон» - Гапоненком Р.І. подані додаткові пояснення. 
В контексті постанови об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, на яку є посилання вище, суд відзначає, що робить акцент на факті оплати оскільки за встановлених обставин відповідач мав сплатити суму вартості робіт більше ніж за тиждень до ухвалення додаткового рішення у даній справі.
Таким чином, у суду відсутні підстави для висновку про відповідність заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката критеріям визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду відповідачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням обґрунтованих сумнівів щодо того, що правова допомога відповідачу дійсно надавалась адвокатом, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, а відтак підстави для покладення на позивача таких витрат відсутні.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 129, 221, 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Автофургон» про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
2. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Автофургон» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерон і партнери» витрат на професійну правничу допомогу адвоката - відмовити.
3. Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
4. Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 06.04.2026.

Суддя В.П. Босий