КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2026 року м. Київ № 320/48477/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Любенко Д.І.,
за участю представників сторін:
представників позивача – Воробйов О.В., Логойда Я.В.,
представника відповідача – Федоренко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу 
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києва від 28.07.2025 № 69375240203;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києва від 28.07.2025 № 69384240203;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києва від 28.07.2025 № 69389240203;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києва від 28.07.2025 № 69390240203;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києва від 28.07.2025 № 69391240203.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проведена Головним управлінням ДПС у м. Києві перевірка, є протиправною, оскільки здійснена поза встановленими Податковим кодексом України строками давності, визначеними п. 102.1 ст. 102 ПК України, а тому її результати не можуть бути підставою для нарахування податкових зобов`язань. Також позивач вказав на те, що дохід, отриманий ним у 2018-2019 роках від продажу банківських монет, виготовлених з дорогоцінних металів, не є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором, оскільки такі монети належать до валютних цінностей, а отриманий від їх продажу дохід відповідно до пп. 165.1.51 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України не включаються до загального оподатковуваного доходу платника податків. Позивач зауважив на те, що наведені податковим органом в акті перевірки листи Національного банку України від 03.12.2024 №40-0009/90877, від 09.12.2024 №40-0009/92444 та від 04.03.2025 №40-0019/16526, на які він посилається як на підставу для віднесення доходу позивача від продажу монет без участі банківської установи до оподаткованого, як і податкова інформація, на яку він вказує, не є належними доказами у розумінні ст. 74 КАС України та не можуть підтверджувати правову природу відповідної операції як такої, що підлягає оподаткуванню. Наведене, на переконання сторони позивача, свідчить про протиправність проведеної відносно нього перевірки, необ`єктивність висновків акту перевірки, здійснених виключно на підставі припущень податкового органу, які не відповідають фактичним дійсним обставинам справи та вимогам закону, відповідно винесені на підставі акту перевірки податкові повідомлення-рішення є безпідставними та незаконними, а відтак мають бути визнані протиправними та скасовані.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 відкрито провадження в адміністративній справі № 320/48477/25, вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги не визнав, зазначаючи про обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Зазначає, що задекларовані фізичною особою ОСОБА_1 доходи від продажу монет за 2018 рік та 2019 рік не пов`язані зі здійсненням операцій з банківськими монетами, включаються до складу загального оподатковуваного доходу відповідно до пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України та оподатковується на загальних підставах. Вказує на те, що під час проведення перевірки позивача встановлено, що позивачем не було надано книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, чим порушено вимоги пп. «а» п. 176.1 п. 176, п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, а також на те, що договір купівлі-продажу банківських монет від 23.04.2018 має ознаки нереальності здійсненої господарської операції. Висновки посадових осіб, викладені в акті перевірки ґрунтуються на досліджених первинних документах, підтверджені відповідною податковою інформацією, а відтак є законними та обґрунтованим. Відповідач стверджує, що прийнявши оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, тому просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
У судовому засіданні представники позивача підтримали доводи позовної заяви та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. 
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.1, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями (далі Кодекс або ПК України), та відповідно до наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 12.05.2025 №3445-п відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу від продажу банківських монет за період з 01.01.2018 по 31.12.2019.
За результатами перевірки складено акт від 27.06.2025 № 55457/Ж5/26-15-24-02-03/ НОМЕР_1 .
Перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1 :
- п. 179.1 ст. 179 розділу IV Кодексу з урахуванням вимог п.п. 49.18.4 п.49.18 ст. 49 Кодексу, а саме не своєчасно подано податкові декларації про майновий стан і доходи за 2018 р. та 2019 роки до ДПІ в Оболонському районі ГУ ДПС у м. Києві;
- пп. «а» п.176.1 п.176. п.44.1, п.44.3 ст.44 Кодексу, в частині не надання до перевірки Книги обліку, доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;
- пп.168.2.1 п.168.2 ст. 168, з урахуванням вимог п.п. 164.2.20 п. 164.2 ст.164 Кодексу, в частині несплати до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2018 2019 роки у сумі 5 512 500.00 грн (в тому числі за 2018 р. - 2 871 000,00 грн. за 2019 - 2 641 500,00 грн) із отриманого доходу від продажу банківських монет у сумі 30 625 000,00 грн. отриманого за 2018-2019 роки (в тому числі у 2018 р. - 15 950 000,00 грн. у 2019 р. - 14 675 000,00 грн;
- пп. 1.2. пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних Положень Кодексу (в редакції, що діяла в 2018-2019 роках), в частині не нарахування, не утримання та не перерахування до бюджету військовий збір у сумі 459 375,00 грн (в тому числі у 2018 р. - 239 250,00 грн. у 2019 р. - 220 125,00 грн) із отриманого доходу за 2018-2019 роки від продажу банківських монет у сумі 30 625 000,00 грн (в тому числі у 2018 р. 15 950 000,00 грн. у 2019 р. -14 675 000,00 грн);
- пп. 73.3.3 п.73.3 ст.73 Кодексу, а саме, не надано до податкових органів відповіді на письмовий запит про надання інформації.
Не погоджуючись з викладеними в акті перевірки висновками, позивач подав заперечення, які рішенням відповідача № 23848/Ж12/26-15-24-02-03-07 від 21.07.2025 залишені без задоволення.
Головним управлінням ДПС у місті Києві були винесені податкові повідомлення-рішення:
- від 28.07.2025 року № 69375240203 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 5 512 500,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) на суму 1 378 125,00 грн;
- від 28.07.2025 року № 69384240203, яким застосовано штрафні санкції за несвоєчасне подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018, за 2019 роки у сумі 680,00 грн;
- від 28.07.2025 року № 69389240203, яким за ненадання посадовим (службовим) особам контролюючих органів до перевірки книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковування доходу застосовано штрафні санкції у сумі 1020,00 грн;
- від 28.07.2025 року № 69390240203, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 459 375,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 114 843,75 грн;
- від 28.07.2025 року № 69391240203, яким за ненадання відповіді на письмовий запит контролюючого органу застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 8000,00 грн.
Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем подано скаргу до контролюючого ДПС України (в порядку ст. 56 ПК України).
26.09.2025 Державною податковою службою України було прийнято рішення про результат розгляду скарги № 28076/6/99-00-06-01-02-06, яким було залишено скаргу без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. 
Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податкового кодексу України.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з п. 61.1 ст. 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Також, п. п. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України, визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
У постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18, Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 сформувала правовий висновок, згідно з яким, неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Отже, доводи щодо неналежного невиконання вимог норм Податкового кодексу України щодо процедури призначення та проведення перевірки, як підстави позову, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень прийнятих за її наслідками, при цьому, правову оцінку таким підставам суди повинні надавати в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, переходити до перевірки підстав позову по суті встановлених під час перевірки порушень податкового та/або іншого законодавства.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує на те, що контролюючий орган порушив процедуру проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а саме, провів її поза межами визначеного п. 102.1 ст. 102 ПК України строку давності для проведення відповідного виду перевірки. При цьому вказує, що оскільки податкові декларації про майновий стан і доходи за 2018 та 2019 роки ним подано 10.02.2022 року, відповідно до положень ПК України відповідач мав провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань позивача не пізніше 1095 дня за днем фактичного подання податкових декларацій, тобто до 10.02.2025, в той час як лише 20.02.2025 року відповідач надіслав позивачу запит про надання пояснень та документальних підтверджень задекларованих доходів в поданих податкових деклараціях, а сам наказ №3445-п про проведення перевірки видано 12.05.2025.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до підпункту 49.18.4. пункту 49.18 статті 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
Суд бере до уваги, що відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПK України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст. 102 ПK України.
Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни, зокрема, до п. 52-2 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України і абзац перший пункту 52-2 замінено сімома новими абзацами такого змісту: Установити мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня по 31 травня 2020 року, крім: документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу. У зв`язку з цим абзаци другий - четвертий слід вважати відповідно абзацами восьмим - десятим.
29 травня 2020 року набрав чинності Закон України від 13.05.2020 №591-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким внесено зміни, зокрема до п. 52-2 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, в абзацах першому і дев`ятому слова та цифри «по 31 травня 2020 року» замінено цифрами та словами « 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)».
При цьому дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі Закон № 2120-IX). Законом № 2120-IX ст. 102 ПК України було доповнено пунктом 102.9.
Відповідно до вказаного пункту пункт 102.9 статті 102 ПК України встановлювалось, що на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених ПК України, іншими законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків передбачених ПК України (пункт 102.9 статті 102 ПК України в редакції Закону № 2120-ІХ).
У подальшому Законом України від 30 червня 2023 року № 3219-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану», який набрав чинності з 01.08.2023, пункт 102.9 статті 102 ПК України виключено.
Як вбачається з матеріалів справи, декларація про майновий стан і доходи (про сплату або відсутність податкових зобов`язань) за звітний (податковий) період 2018 рік та декларація про майновий стан і доходи (про сплату або відсутність податкових зобов`язань) за звітний (податковий) період 2019 рік, в яких позивачем задекларовано дохід від продажу монет, вироблених з дорогоцінних металів, в загальній сумі 30 625 000, 00 грн., отриманий за 2018-2019 роки (за період 2018 року - 15 950 000, 00 грн., за період 2019 року - 14 675 000,00 грн.), подані позивачем до ДПІ в Оболонському районі ГУ ДПС у м. Києві 10.02.2022.
Відповідно до статті 102 ПК України строки давності для проведення перевірки за такими деклараціями становлять 1095 днів. Разом з тим, законом передбачено, що на період дії карантину у зв`язку з COVID-19 та на період дії правового режиму воєнного стану перебіг строків давності, встановлених ст. 102 ПК України, зупиняється. Зокрема, з 18.03.2020 по останній календарний день місяця, у якому завершувався карантин, та з 17.03.2022 на період дії правового режиму воєнного стану перебіг відповідних строків давності було зупинено. Оскільки на дату проведення перевірки та винесення податкових повідомлень-рішень на території України діяв правовий режим воєнного стану, строки давності для проведення перевірки не спливли.
З огляду на наведене, суд відхиляє доводи позивача про порушення відповідачем строків на проведення позапланової документальної невиїзної перевірки позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого ним доходу від продажу банківських монет за період з 01.01.2018 по 31.12.2019.
Перевіряючи правомірність прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень, суд виходить з такого.
За приписами пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу (підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75).
Відповідно до підпунктів 78.1.1 та 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, на підставі яких відповідач призначив перевірку у цій справі, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Судом встановлено, що підставою проведення перевірки відносно позивача є наказ від 12.05.2025 № 3445-п. Згідно змісту вказаного наказу податковим органом вирішено провести документальну позапланову невиїзну перевірку на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.1, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, у зв`язку з виявленою недостовірністю даних, що містяться у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2018 та 2019 роки, поданих платником податків - фізичною особою щодо отриманого доходу від продажу банківських монет та ненаданням документів на запит Головного управління ДПС у м. Києві від 20.02.2025 за № 4302/Ж12/26-15-24-02-03-06.
Як вбачається з акту перевірки, позивачем до декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік було додано договір купівлі-продажу банківських монет від 23.04.2018, згідно якого він (продавець) здійснив продаж банківських монет фізичній особі ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ) (покупець) за ціною 15950000,00 грн. Згідно умов цього договору покупець ( ОСОБА_2 ) зобов`язується передати в установленому порядку кошти в сумі 15950000,00 грн у день отримання від продавця ( ОСОБА_1 ) банківських монет, згідно з Додатком № 1 даного договору, а продавець зобов`язується продати 23 квітня 2018 року банківські монети (згідно Додатку № 1 до даного договору). Згідно Додатку №1 до вказаного договору купівлі продажу майна право власності повністю передається від продавця до покупця на банківські монети, а саме: Золото 1932 MS63 $10 INDIAN у кількості 7 одиниць; Золото 1901 S MS64 $10 LIBERTY HEAD у кількості 5 одиниць; Золото 1904 MS64 $20 LIBERTY HEAD у кількості 7 одиниць; Золото 1927 MS67 S20 SAINT GAUDENS у кількості 3 одиниць; Золото 1874 ГYPE 3 MS63 GOLD DOLLAR у кількості 4 одиниць; Золото 1932 MS63 $10 INDIAN у кількості 1 одиниць; Золото 1927 MS66 $20 SAINT GAUDENS у кількості 2 одиниць; Золото OZ GOLD MAPLE LEAFS у кількості 6 одиниць; Золото 1926 MS62 $10 INDIAN у кількості 5 одиниць; Срібло 2 TROY OZ ROUNDS у кількості 1 одиниць; Срібло 1881 S MORGAN DOLLARS у кількості 7 одиниць; Срібло 1906 SILVER BARBER у кількості 1 одиниць; Срібло SILVER QUARTERS, RANGING FROM 1940-1964 у кількості 35 одиниць; Срібло 1964 SILVER HALF KENNEDYS у кількості 6 одиниць; Срібло 1880 S MORGAN DOLLARS у кількості 7 одиниць; Срібло 1898 MS62 SILVER DOLLAR у кількості 2 одиниць; Срібло SILVER MAPLE LEAFS; 1988, 1999. PROOF у кількості 3 одиниць; Срібло ONE OZ SILVER BARS у кількості 12 одиниць; Срібло 1 OZ SILVER ROUNDS. INCLUDING 5 WORLD TRADING ROUNDS y кількості 9 одиниць; Срібло COMPLETE ROLL OF 1964 SILVER PROOFS у кількості 27 одиниць. Загальна кількість проданих в 2018 році ОСОБА_1 банківських монет (золото та срібло) згідно вказаного договору купівлі продажу банківських монет становить 150 одиниць, в тому числі золото у кількості 40 од. та срібло у кількості 110 од.
В акті перевірки зазначено, що позивачем до перевірки на вимогу відповідача не надано: документи щодо придбання/походження банківських монет (їх ідентифікації, крім назви «опис») зазначених в договорі купівлі-продажу від 23.04.2018, що унеможливлює визначення критеріїв проданих банківських монет, згідно Декрету №15-93 та Положення № 325, в розумінні листів Національного банку України від 03.12.2024 №40-0009/90877 та від 09.12.2024 № 40-0009/92444; документи щодо придбання/походження банківських монет від продажу яких отримано дохід в 2019 році, що унеможливлює надати оцінку щодо віднесення таких монет до категорії відповідних валютних цінностей, згідно Закону Про валюту від 21.06.2018 № 2478-VIII та Положення № 1, в розумінні листа Національного банку України від 04.03.2025 № 40-0019/16526.
При цьому, в акті перевірки вказано, що позивачем на лист ГУ ДПС у м. Києві від 02.08.2022 № 8679/1/26-15-24-01-02-12 про надання документів для підтвердження відомостей, зазначених в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік та на лист ГУ ДПС у м. Києві від 02.08.2022 № 8678/1/26-15-24-01-02-12 про надання документів для підтвердження відомостей, зазначених в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік, надана відповідь листом б/н б/д (вх. ГУ ДПС у м. Києві № М/2058 від 23.09.2022 р.), в якому позивачем зазначено, що в поданих деклараціях за 2018 та 2019 роки задекларовано доходи від продажу монет, вироблених з дорогоцінних металів.
Передумовою проведення перевірки на підставі підпунктів 78.1.1 та 78.1.4 пункту 78.1 ст.78 Податкового кодексу України має бути ненадання платником податків пояснень та їх документальних підтверджень на письмовий запит органу державної податкової служби. При цьому саме факт ненадання таких пояснень та їх документального підтвердження, а не оцінка їх достатності, повноти чи переконливості, є юридично значущою передумовою для реалізації контролюючим органом повноважень щодо призначення перевірки.
Суд дійшов висновку про те, що є правомірним податкове повідомлення-рішення відповідача від 28.07.2025 року № 69391240203, яким за ненадання відповіді на письмовий запит контролюючого органу застосовано штрафні санкції до позивача у сумі 8000,00 грн., оскільки надання пояснень позивачем на лист ГУ ДПС у м. Києві від 02.08.2022 р. щодо відомостей, зазначених ним у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2018-2019 рр. не є підставою для ненадання відповіді на письмовий запит контролюючого органу від 20.02.2025. 
Інші обставини, які б давали можливість суду встановити незаконність або необґрунтованість направлення позивачу письмового запиту відповідача про надання пояснень та документів від 20.02.2025 відсутні.
Таким чином, вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.
Також, суд доходить висновку про законність податкового повідомлення-рішення відповідача від 28.07.2025 року № 69389240203, яким за ненадання посадовим (службовим) особам контролюючих органів до перевірки книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковування доходу застосовано штрафні санкції до позивача в сумі 1020,00 грн., оскільки обґрунтованість скасування вказаної вимоги позивач у судовому засіданні не підтвердив і не навів в підтвердження цього належних і переконливих доказів, які б давали суду можливість прийняти рішення про протиправність таких дій відповідача. 
Окрім того, податковий орган в акті перевірки вказує на те, що договір купівлі-продажу банківських монет від 23.04.2018 має ознаки нереальності здійсненої позивачем господарської операції, оскільки відповідно до отриманої інформації з ЦБД ДРФО ДПС (рнокпп НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 , який виступав покупцем за вказаним договором купівлі-продажу, в період з 1998 р. по 2018 р. отримав доходи у загальній сумі 192 780,19 грн. З цих підстав стверджує про те, що фінансовий стан фізичної особи ОСОБА_2 свідчить про відсутність у нього доходів на придбання банківських монет у ОСОБА_1 за визначеною в договорі ціною.
З цього приводу суд зазначає таке.
Згідно п.п. 83.1.1, 83.1.2, 83.1.6 п.83.1 ст.83 ПК України матеріалами, які є підставою для висновків під час проведення перевірок є, зокрема, документи, визначені ПК України; податкова інформація; інші матеріали, отримані у порядку та у спосіб, передбачені ПК України або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи ДПС.
Згідно п.п. 14.1.171 п. 14.1 ст 14. ПК України термін «податкова інформація» вживається у значенні, визначеному Законом України «Про інформацію».
Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про інформацію» податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.
Згідно ст. 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від платників податків та податкових агентів, від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, Національного банку України, банків, інших фінансових установ, небанківських надавачів платіжних послуг, емітентів електронних грошей, від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів, за наслідками податкового контролю, а також інша інформація, оприлюднена відповідно до законодавства та/або добровільно чи за запитом надана контролюючому органу в установленому законом порядку, а також інформація, наведена у скарзі покупця (споживача) щодо порушення платником податків встановленого порядку проведення розрахункових операцій із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи завдань та функцій.
В акті перевірки податковий орган посилається на інформацію з ЦБД ДРФО ДПС про відсутність у покупця за договором купівлі-продажу банківських монет, ОСОБА_2 , необхідної для придбання банківських монет у позивача суми задекларованих доходів.
Проте наявність певної податкової інформації на яку посилається податковий орган, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі товари (роботи, послуги) не отримувались платником податків від його контрагента, чи навпаки контрагентом від платника податків.
Верховний Суд в постановах від 11.11.2020 у справі № 320/1147/19, від 24.11.2020 у справі № 813/3034/15 виклав висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якого норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами.
Податковий орган не надав доказів, які б свідчили про відсутність операцій позивача з продажу банківських монет. Тому, висновки акта перевірки у цій частині не підтверджені належними та допустимими доказами, базуються на узагальненій податкової інформації без дослідження первинних документів.
Суд враховує, що сама лише податкова інформація не є тим джерелом отримання податкової інформації, яка згідно з положеннями статті 83 ПК України може бути підставою для висновків контролюючих органів під час проведення перевірок, а відтак не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства таким платником. Більш того, така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону, що в свою чергу відповідає аналогічній позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 24.02.2022 року у справі № 420/8924/20.
Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 ст. 4 ПК України встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
За змістом указаної норми, за умови подання платником податків належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано). 
Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи. 
Відтак, суд відхиляє доводи податкового органу щодо наявності ознак нереальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом, адже доводи податкового органу щодо наявності податкової інформації щодо цього є неприйнятними оскільки склад податкового правопорушення не може доводитися податковою інформацією, яка має виключно інформаційне навантаження вільного розсуду податкового органу (припущень), та не заснована на аналізі первинних та інших документів (постанова Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 0870/4806/12). 
На переконання суду, допущені відповідачем процедурні порушення під час оформлення матеріалів перевірки та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про їх протиправність, однак встановлені в судовому засіданні обставини дають суду підстави вважати, що податковий орган внаслідок описаних вище дефектів провів документальну позапланову перевірку неповно, що ставить під сумнів висновки про виявлені порушення.
Тому суд вважає необхідним здійснити перевірку обґрунтованості підстав позову щодо наявності порушень валютного законодавства.
Станом на дату здійснення позивачем операцій з продажу банківських монет та отримання доходу від таких операцій в 2018-2019 роках діяли Декрет Кабінету Міністрів України від 19.12.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет №15-93) та Положення про здійснення операцій з банківськими металами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 06.08.2003 №325 (далі Положення №325).
Згідно Декрету № 15-93 він установлював режим здійснення валютних операцій на території України, визначав загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.
Відповідно до абзацу шостого пункту 1 статті 1 Декрету № 15-93 валютними цінностями є, зокрема, банківські метали - це золото, срібло, платина, метали платинової групи, доведені (афіновані) до найвищих проб відповідно до світових стандартів, у зливках і порошках, що мають сертифікат якості, а також монети, вироблені з дорогоцінних металів.
Пунктом 1.1 Положення про здійснення операцій з банківськими металами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 06.08.2003 №325 (далі Положення №325) передбачалось, що це Положення визначає порядок здійснення операцій з банківськими металами на міжбанківському валютному ринку України та на міжнародних ринках.
Відповідно до пункту 1.2 Положення № 325, банківські метали - це золото, срібло, платина, метали платинової групи, доведені (афіновані) до найвищих проб відповідно до світових стандартів у зливках і порошках, що мають сертифікат якості, а також монети, вироблені з дорогоцінних металів; монети, вироблені з дорогоцінних металів: вітчизняні монети з пробами не нижче ніж: для золота - 995, для срібла - 999, для платини і паладію - 999,5, які не є засобом платежу на території України; іноземні монети з пробами не нижче ніж: для золота - 900, для срібла - 925, для платини і паладію - 999; інвестиційні монети України - монети з пробами для золота - 999,9, для срібла - 999,9, для платини - 999,5, які призначені для інвестування та накопичення.
Положення № 325 не містило норм, які б регулювали або обмежували цивільно-правові правочини з відчуження банківських металів між фізичними особами.
З 07.02.2019 Декрет № 15-93 та Положення №325 втратили чинність, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про валюту і валютні операції» (далі Закон № 2473-VIII), який визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 2473-VIII, валютні цінності - національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали.
Частиною першою статті 4 Закону № 2473-VIII, встановлено, що валютні операції здійснюються без обмежень відповідно до законодавства України, крім випадків, встановлених законами України, що регулюють відносини у сферах забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також випадків запровадження Національним банком України відповідно до цього Закону заходів захисту.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 2473-VIII, валютна операція - операція, що має хоча б одну з таких ознак:
а) операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта;
б) торгівля валютними цінностями;
в) транскордонний переказ валютних цінностей та транскордонне переміщення валютних цінностей.
Згідно з підпунктом 14.1.247 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції ПК України, чинній на дату подання позивачем податкових декларацій про майновий стан і доходи), торгівля валютними цінностями - операції, пов`язані з переходом права власності на національну валюту України, іноземну валюту, платіжні документи та інші цінні папери, виражені у національній валюті України, в іноземній валюті або банківських металах, банківські метали.
Стаття 2 Закону № 2473-VIII визначає принципи валютного регулювання, в числі яких - свобода здійснення валютних операцій, що передбачає:
право фізичних та юридичних осіб - резидентів укладати угоди з резидентами та (або) нерезидентами та виконувати зобов`язання, пов`язані з цими угодами, у національній валюті чи в іноземній валюті, у тому числі відкривати рахунки у фінансових установах інших країн;
право фізичних та юридичних осіб - резидентів придбавати валютні цінності, активи за кордоном, переміщувати через митний кордон України валютні цінності;
запровадження обмежень і заходів захисту виключно з підстав та у порядку, визначених законом, з метою забезпечення стабільності фінансової системи і рівноваги платіжного балансу України;
недопущення неправомірного і необґрунтованого втручання держави у валютні операції.
У цьому випадку, в акті перевірки податковим органом викладено висновки про те, що банківськими металами вважаються монети, які відповідають критеріям, визначеним абзацом шостим статті 1 Декрету №15-93 та підпункту 1.2 Положення №325, а також, що згідно з п. 1.4 Положення 325 операції з торгівлі банківськими металами дозволялося здійснювати виключно Національному банку, уповноваженим банкам або за посередництвом банків. 
Відповідач посилається на листи Національного банку України від 03.12.2024 № 40-0009/90877 та від 09.12.2024 №40-0009/92444.
Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 44 Закону України «Про Національний банк України» (далі Закон № 679-XIV), до компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належать: 1) видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій; 2) застосовування мір відповідальності до банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів) за порушення правил валютного регулювання і валютного контролю.
Відповідно до вимог ст. 56 Закону № 679-XIV, Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти. Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб. Національний банк видає розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії (індивідуальні акти), які не є нормативно-правовими актами. Розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру оприлюднюються та набирають чинності в порядку, встановленому Національним банком. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом`якшують або скасовують відповідальність.
Суд звертає увагу, що листи Національного банку України не належать до нормативно-правових актів, а тому у розумінні вимог ст. 56 Закону № 679-XIV вони не мають обов`язкового характеру для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб.
Виходячи з наведених норм, суд дійшов висновку, що правове регулювання, встановлене Декретом № 15-93 та Положенням № 325, стосувалося виключно операцій з банківськими металами, що здійснювалися банками та іншими фінансовими установами на міжбанківському валютному ринку України та міжнародних ринках, і не поширювалося на цивільно-правові угоди з відчуження банківських монет між фізичними особами.
Суд зазначає, що Закон № 2473-VIII не встановлює обов`язкової участі банку або іншої фінансової установи як умови для визнання операції з відчуження банківських монет між фізичними особами операцією з валютними цінностями.
Отже, відсутність участі банку або іншої фінансової установи у операції купівлі-продажу банківських монет між фізичними особами сама по собі не змінює правову природу таких монет як валютних цінностей та не може бути підставою для висновку про втрату ними статусу валютних цінностей. Тому доводи відповідача в цій частині судом відхиляються.
Суд також зазначає, що ані Декрет №15-93, ані Положення №325, ані Закон України «Про валюту і валютні операції» не покладали на фізичну особу позивача обов`язку підтверджувати шляхом надання додаткових документів пробу банківських монет.
У даному випадку податковим органом не доведено, що відчужені позивачем банківські монети не відповідають критеріям валютних цінностей. Таким чином, за відсутності належних і допустимих доказів з боку контролюючого органу того, що предметом договорів купівлі-продажу були монети, які не відповідають визначенню банківських металів та валютних цінностей, твердження відповідача про оподатковуваний характер доходу від їх продажу ґрунтуються на припущеннях та не відповідають вимогам законодавства.
В силу приписів підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України, платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (пункт 163.1 статті 163 ПК України).
Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України, загальним оподатковуваним доходом вважається будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Пунктом 164.3 статті 164 ПК України встановлено, що при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.
Не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку доходи, перелічені в статті 165 Податкового кодексу України.
Так, в силу положень підпункту 165.1.51 пункту 165.1 статті 165 ПК України, до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи від операцій з валютними цінностями (крім цінних паперів), пов`язаних з переходом права власності на такі валютні цінності, за виключенням доходів, оподаткування яких прямо передбачено іншими нормами цього розділу.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував отримані ним доходи, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. 
Разом із тим, відповідачем не надано доказів, які б свідчили про невідповідність (недостовірність) інформації, зазначеної позивачем в поданих ним податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2018 та 2019 роки, та спростовували доводи позивача про звільнення від оподаткування отриманого ним доходу від продажу банківських монет за 2018-2019 роки.
Виходячи з матеріалів справи, суд дійшов висновку, що отриманий позивачем від продажу банківських монет, за відсутності доведених відповідачем обставин, що виключають їх належність до валютних цінностей, підлягає правовій оцінці як дохід від операцій з валютними цінностями, який відповідно до вимог податкового законодавства, а саме пп. 165.1.51 п. 165.1 ст. 165 ПК України, не включається до загального оподатковуваного доходу позивача. Відповідно, здійснене відповідачем збільшення податкового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб та військового збору є протиправним.
Крім цього, щодо питання несвоєчасного подання позивачем податкових декларацій за 2018 та 2019 рр. суд зазначає таке.
Відповідно до норм ПК України громадяни, які подають податкові декларації про майновий стан і доходи розподіляються на дві категорії: осіб, які зобов`язані подавати річну декларацію, та осіб, які мають право подати декларацію добровільно.
Статтею 165 ПК України визначено виключний перелік доходів, які не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.
Порядок подання річної декларації про майновий стан і доходи (податкової декларації) передбачено ст. 179 ПК України, відповідно до п. 179.2 якої, обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, крім випадків, коли подання податкової декларації прямо передбачено цим Кодексом, якщо такий платник податку отримував, зокрема, доходи від операцій продажу (обміну) майна, дарування, дохід від яких відповідно до цього Кодексу не оподатковується.
Оскільки судом встановлено, що доходи позивача від продажу монет не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, відповідно у нього не виникло обов`язку щодо подання податкової декларації про майновий стан і доходи. Відсутність обов`язку щодо подання податкової декларації нівелює порушення законодавства за несвоєчасне її подання.
Також суд звертає увагу на таке.
Згідно з п. 78.2 ст.78 ПК України контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.
Згідно із підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість, а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.
Відповідно до зазначеної норми, предметом камеральної перевірки з-поміж іншого може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків), повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб.
Статтею 76 ПК України визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.
Відповідно до пункту 76.3 статті 76 ПК України, камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання, крім камеральної перевірки податкової декларації або уточнюючого розрахунку (у разі подання), у складі яких подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, строк проведення якої визначений статтею 200 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 86.2 статті 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 у справі № 813/2519/17 дійшов висновку про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. Камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється. Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).
У постанові від 16.01.2024 у справі № 440/2547/22 Верховний Суд узагальнив правові висновки Верховного Суду з питання правового значення і суті камеральної перевірки, та зазначив, що якщо під час камеральної перевірки контролюючий орган на підставі саме інформаційних баз даних виявить, що платник податків занизив податкові зобов`язання з відповідного податку, це може бути підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення із визначенням суми занижених зобов`язань. Подібні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2022 року у справі № 816/687/16.
Згідно п. 200.10. ст. 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.
Отже, виходячи з обов`язкового характеру камеральної перевірки щодо своєчасності подання податкових декларацій (розрахунків), повноти нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та ін., зважаючи на те, що у даному випадку відповідачем така перевірка не проводилась, враховуючи строки на її проведення, та відсутність факту складання податкових повідомлень-рішень за результатом такої перевірки, судом встановлено, що у цій справі під час документальної перевірки контролюючий орган вчинив дії щодо перевірки відомостей, зазначених позивачем у поданих ним у 2022 році до податкового органу деклараціях за 2018-2019 роки, які мали бути предметом камеральної перевірки.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно із ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України). 
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Під час звернення з позовом до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 15 140,00 грн, що підтверджується відомостями платіжної інструкції наявної в матеріалах справи. 
Відповідно до вимог частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, враховуючи розмір заявлених позовних вимог та обсяг їх задоволення судом за наслідком розгляду справи по суті, суд вказує про присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві судових витрат по оплаті судового збору в сумі 15 121, 83 грн.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 28.07.2025 року № 69375240203.
3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 28.07.2025 року № 69384240203.
4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 28.07.2025 року № 69390240203.
5. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
6. Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 15 121 (п`ятнадцять тисяч сто двадцять одна) грн 83 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 44116011; місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 18 лютого 2026 р.