Дата документу 02.04.2026	Справа № 554/3804/25	
 	Провадження № 2/554/2240/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року м. Полтава
Шевченківський районний суд міста Полтави в складі :
головуючого судді - Материнко М.О.,
за участю секретаря судового засідання - Єфименко І.С.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги 
В С Т А Н О В И В :
Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплової енергії у сумі 13 818 грн. 64 коп., яка утворилася за період з 01 листопада 2017 року по 01 лютого 2025 року, за період з 21 грудня 2017 року по 01 лютого 2025 року індексу інфляції в сумі 2436 грн. 24 коп. та 3 % річних в сумі 779 грн. 95 коп., а всього 17 034 грн. 83 коп., посилаючись на те, що відповідачу надавалися комунальні послуги в кв. АДРЕСА_1 , однак свої зобов`язання щодо оплати комунальних послуг остання виконував не належним чином, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість, тому позивач звернувся до суду з позовом.
Ухвалою суду від 09.04.2025 року відкрито спрощене позовне провадження в справі без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Строк для подання відзиву судом встановлено 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
16.04.2025 відповідач направив до суду заяву про розгляд справи за правилами загального провадження.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 17 квітня 2025 року розгляду справи за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.
21 травня 2025 року ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, згідно якого ОСОБА_1 вказує, що дійсно є власником кв. АДРЕСА_1 . З 2005 в квартирі встановлено індивідуальне опалення. Посилався на відсутність договірних відносин із ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». Прохав застосувати строк позовної давності.
28 травня 2025 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», в якому прохав прийняти його до розгляду в одному провадженні разом із справою №554/3804/25 за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, зобов`язати ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», укласти з ОСОБА_1 індивідуальний договір на постачання теплової енергії для загальнобудинкових потреб, при цьому розрахунки проводити згідно п.7 розділу IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг №315 та розподіл здійснювати згідно об`єму, а не площ квартир та приміщень. Зобов`язати Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» надати вичерпану методику розрахунку витрат тепла нежитлового приміщення, що належить ФО ОСОБА_2 в якому розташована піцерія, або надати їм дозвіл на обладнання автономного опалення. Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» моральну шкоду в розмірі 220053 гривень.
Від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшли клопотання про долучення доказів та про витребування доказів.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 22 травня 2025 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про зобов`язання укладення індивідуального договору на постачання теплової енергії для загальнобудинкових потреб, розрахунки проводити згідно п.7 розділу IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг №315 та стягнення моральної шкоди - повернуто. В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та про долучення доказів - відмовлено. 
Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
17.06.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно ОСОБА_1 є споживачем послуги з теплової енергії, що надається підприємством за адресою: АДРЕСА_2 . Водночас вказує, що до 01.12.2021р. між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідачем діяли зобов`язальні відносини, а з 01.12.2021 набули чинності нові публічні договори приєднання зі споживачем, а отже втратили чинність усі зобов`язання, які існували до цієї дати. Квартира відповідача від`єднана від централізованого опалення та облаштована альтернативним джерелом опалення. Але так як вказана квартира АДРЕСА_1 знаходяться у багатоквартирному будинку, на їх власника покладено обов`язок нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, що передбачено Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 № 315. Щодо строку позовної давності вказує, що відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поши-ренню коронавірусної хвороби (COVID - 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
18.06.2025 надійшло клопотання від представника позивача про продовження строку на подання відповіді на відзив.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14.01.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 22 липня 2025 року в частині повернення зустрічного позову ОСОБА_1 до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. У частині оскарження ухвали про відмову у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про витребування та долучення доказів апеляційне провадження у справі закрито.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 24.02.2026 у задоволенні клопотання про об`єднання зустрічного позову з первісним позовом ОСОБА_1 до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про зобов`язання укладення індивідуального договору на постачання теплової енергії для загальнобудинкових потреб, розрахунки проводити згідно п.7 розділу IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг №315 та стягнення моральної шкоди – відмовлено. Закрито підготовче провадження по вказаній цивільній справі та призначити справу до судового розгляду по суті.
06 березня 2026 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Материнко М.О., у якій останній зазначив, що під час розгляду справи суддя Материнко М.О. повернула йому зустрічний позов, на вказану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка була частково задоволена. Також відповідач зазначив, що суддя Материнко М.О. відмовила йому в задоволенні клопотання про об`єднання зустрічного з первісним позовом, та залученні доказів. ОСОБА_1 зазначив, що у нього існує сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Материнко М.О.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 12.03.2026 заяву ОСОБА_1 про відвід судді Материнко М.О. визнано необґрунтованою та заяву ОСОБА_1 про відвід судді Материнко М.О. передано до канцелярії Шевченківського районного суду міста Полтави для визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід.
Ухвалою судді Шевської О.І. Шевченківського районного суду міста Полтави від 17.03.2026 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Материнко М.О. від розгляду цивільної справи за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, справа №554/3804/25 , - відмовлено. Справу передано для подальшого розгляду.
В судове засідання представник позивача не з`явився, напраивши до суду заяву про розгляд без участі.
В судове засідання відповідач не з`явився, не повідомивши про причини неявки до суду. 
Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
За адресою: АДРЕСА_2 позивачем ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 Згідно розрахунку заборгованості, позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.11.2017 року по 01.02.2025 року надавав послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 , але плата за послуги в повному обсязі не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 13 818,64 гривень.
Типовим індивідуальним договором передбачено умови надання комунальних послуг, такий договір є публічним договором приєднання відповідно до п.5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII.
Сторонами визнається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , у якій проживає відповідач, - відключена від системи центрального опалення.
Нарахована сума заборгованості відповідача стосується оплати за теплопостачання місць загального користування, а не квартири за адресою: : АДРЕСА_2 .
Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі Правила), що діяли до 01 травня 2022 року.
Нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
За змістом частини першої статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у справах №750/12850/16-ц від 26.09.2018, №642/2858/16 від 06.11.2019.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг №315, якою регламентовано визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень (розділ ІІІ Методики).
Частина 6 статті 10 Закону про комерційний облік передбачено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Згідно пункту 14 Правил № 830, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення будівлі/будинку.
Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника.
Відповідно до розділу ІІІ Методики розподілу передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: одноповерхова будівля - 20%; двоповерхова - 18%; триповерхова - 16%; чотириповерхова - 14%; п`ятиповерхова - 12%; шестиповерхова та вище -10%. Для визначення обсягів використання теплової енергії в приміщеннях споживачів, які обладнані індивідуальним опаленням у будинках переважно використовується спрощений метод, згідно пункту 8 розділу IV Методики розподілу у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ місць загального користування (вестибюля, загальних коридорів, сходових клітин тощо) та допоміжних приміщень (колясочних, комор, сміттєкамер, шахт і машинних відділень ліфтів, вентиляційних камер та інших підсобних приміщень) та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку: для 1-5 будівлі/будинку 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку. Споживачі, власники житлових/нежитлових приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, проводять оплату: за обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби протягом опалювального сезону, за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно протягом року, з наявністю будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії.
Отже, Методикою встановлено можливість визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за показами приладу обліку, лише у разі якщо системою будинкового обліку передбачено окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування; у інших випадках - визначення кількості теплової енергії проводиться розрахунковим способом, за формулами, зазначеними у Методиці.
Таким чином, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки. Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця.
Постановою Верховного Суду від 22 грудня 2020 року в справі №311/3489/18 зроблено висновок, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх по-рушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.
Статтею 253 цього Кодексу передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID - 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ «про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID - 19), відповідно до якого Розділ «прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання по-ширенню та території України гострої респіраторної хвороби COVID – 19, спричиненої ко-ронавірусом «SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною постановами неодноразово продовжувалася. Отже перебіг позовної давності щодо позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» продовжується на строк дії карантину.
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом.
Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а на кредитора вимагати саме цю сплату за надані послуги.
Встановлено, що відповідач отримував послуги із постачання теплової енергії як співмешканець багатоквартирного будинку, що свідчить про приєднання споживача до умов індивідуального договору.
Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.
Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення 
На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних.
За період з 01.01.2018 року по 31.01.2022 та з 01.01.2024 по 31.01.2025 року нараховано індекс інфляції в сумі 2436,24 гривень та 3 % річних за період з 21.12.2017 по 20.02.2022 та з 21.01.2024 по 31.01.2025 в сумі 779,95 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 17 034, 83 гривень.
Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_1 було долучено копію пенсійного посвідчення з зазначенням, що він є особою з інвалідністю 2 групи.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.
Зважаючи, що відповідач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, а отже звільнена від сплати судового збору, відповідно компенсація понесених судових витрат ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» при сплаті судового збору за подачу позовної заяви повинно вирішуватися за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 525, 526, 625 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 229, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :
Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» - задовольнити .
Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги постачання теплової енергії за період з 01.11.2017 р. по 01.02.2025 р. з урахуванням 3 % річних, індексу інфляції в сумі 17034 грн. 83 коп.
Сплачений Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судовий збір в сумі 3028 грн. підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», місце знаходження: м. Полтава вул. Польська 2а, МФО 320478, ЄДРПОУ- 03338030.
Відповідач – ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя М.О. Материнко