Справа № 420/25482/25 
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови, -
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» (далі - позивач) до Одеської митниці (далі - відповідач) , у якій позивач просить суд: 
визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Державної митної служби України від 15.07.2025 року № UA500500/2025/000256/2 про коригування митної вартості товарів;
визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 15.07.2025 року № UA500500/2025/000538;
стягнути з Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи.
Позов мотивовано тим, що позивач за наявності усіх необхідних документів звернувся до митного органу для здійснення митного оформлення імпортованого товару. При визначенні митної вартості товару декларантом було обрано перший метод - за ціною договору. Сторона позивача стверджує, що відповідачем протиправно, в порушення норм статті 57 Митного кодексу України та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару, здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом - резервним. Внаслідок цього було прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів. Вважає, що відповідач безпідставно поставив під сумнів весь поданий йому пакет документів і необґрунтовано витребував додаткові документи, оскільки митним органом не доведено обставин, які б свідчили про існування у нього достатніх підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення позивачем числового значення митної вартості імпортованого товару. Застосування резервного методу для визначенні митної вартості товару є протиправним та необґрунтованим. За сукупністю наведених обставин, просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою від 04.08.2025 відкрито спрощене провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи без виклику представників сторін.
Одеська митниця (далі - відповідач) проти позову заперечує, просить відмовити в задоволенні позову. Вказує про те, що Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийнятті рішення про коригування митної вартості товару від 15.07.2025 року № UA500500/2025/000256/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 15.07.2025 року № UA500500/2025/000538 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС». В обґрунтування заперечень посилається на те, що при проведенні у відповідності до положень статті 54 Митного кодексу України контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення позивачем, митницею встановлено наявність в документах розбіжностей та неточностей. За таких підстав та відповідно до вимог Митного кодексу України, посадовою особою відповідача було направлено позивачу електронну вимогу, щодо надання додаткових документів з метою підтвердження заявлених відомостей у митній декларації. Сторона відповідача доводить, що у повній відповідності з частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України та за результатом проведеної процедури консультації з декларантом, митним органом обґрунтовано та правомірно було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. Стверджує, що митну вартість імпортованого товару було визначено на підставі раніше визнаної митницею митної вартості. За наведеного сторона відповідача доводить, що оспорюване рішення про коригування митної вартості товарів є таким, що прийнято митним органом в межах повноважень та на підставі чинного законодавства України. З огляду на це, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
26.08.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив.
Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» зареєстроване як юридична особа 21.02.2005, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (код ЄДРПОУ: 33387508).
Видами господарської діяльності позивача є: виробництво нетканих текстильних матеріалів і виробів із них, крім одягу (основний КВЕД: 13.95); ткацьке виробництво (КВЕД: 13.20); виробництво трикотажного полотна (КВЕД: 13.91); виробництво готових текстильних виробів, крім одягу (КВЕД: 13.92); виробництво килимів і килимових виробів (КВЕД: 13.93); виробництво канатів, мотузок, шпагату та сіток (КВЕД: 13.94); виробництво інших текстильних виробів технічного та промислового призначення (КВЕД: 13.96); виробництво інших текстильних виробів, н.в.і.у. (КВЕД: 13.99); виробництво робочого одягу (КВЕД: 14.12); виробництво штучних і синтетичних волокон (КВЕД: 20.60); виробництво плит, листів, труб і профілів із пластмас (КВЕД: 22.21); виробництво тари з пластмас (КВЕД: 22.22); виробництво інших меблів (КВЕД: 31.09); виробництво медичних і стоматологічних інструментів і матеріалів (КВЕД: 32.50); виробництво іншої продукції, н.в.і.у. (КВЕД: 32.99); оптова торгівля текстильними товарами (КВЕД: 46.41); оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям (КВЕД: 46.47); оптова торгівля хімічними продуктами (КВЕД: 46.75); неспеціалізована оптова торгівля (КВЕД: 46.90); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД: 68.20); надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у. (КВЕД: 77.39).
Між ТОВ «ОДЄТЕКС» (довіритель) та товариством з обмеженою відповідальністю «ОРІКС ЮГ» (далі – ТОВ «ОРІКС ЮГ») (повірений) було укладено договір доручення на надання послуг з митного оформлення вантажів від 24.02.2015 р. № СМ-28 (далі – Договір № СМ-28). Пунктом 1.1 Договору № СМ-28 передбачено, що ТОВ «ОРІКС ЮГ» приймає на себе зобов`язання щодо надання на користь ТОВ «ОДЄТЕКС» послуг митного брокера по відношенню вантажів, майна та послуг ТОВ «ОДЄТЕКС», що переміщуються через митний кордон України, з виконанням всіх норм та вимог, визначених для ТОВ «ОДЄТЕКС», як декларанта. Надання послуг ТОВ «ОРІКС ЮГ» здійснюється на оплатній основі за рахунок ТОВ «ОДЄТЕКС».
11.05.2021 між QPT PLASTIC MANUFACTURING L.L.C. (Постачальник), в особі директора Саад Аль Надаві, діючого на підставі Статуту, з однієї сторони та товариством з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» (Покупець), в особі директора Наумчака Віктора Анатолійовича, діючого на підставі Статуту, було укладено Контракт на поставку № 11/05-21 (далі – Контракт № 11/05-21). Пунктами 1.1 та 1.2 Контракту № 11/05-21 передбачено, що Постачальник продає, а Покупець приймає та оплачує полімерну сировину (поліетилен високого та низького тиску, лінійний поліетилен, поліпропілен та інші) для виробництва різноманітної продукції, в подальшому іменовану Товар. Асортимент, кількість, ціна, умови (строки) оплати та поставки, та інші умови поставки вказуються у Проформах-Інвойс на кожну окрему поставку або серію поставок.
Відповідно до п. 2.1 Контракту № 11/05-21 ціна на Товар встановлюється в доларах США з урахуванням базису поставки, включаючи вартість тари, пакування, маркування, а також з урахуванням інформації про перевезення. Ціна одиниці Товару та його загальна вартість може бути змінена лише за згодою Сторін (п. 2.2 Контракту № 11/05-21). Всі розрахунки здійснюються безготівковим шляхом (п. 2.4 Контракту № 11/05-21). Ціна партії Товару, закріплена у відповідній Проформі є твердою та не може бути змінена в односторонньому порядку (п. 2.6 Контракту № 11/05-21). Товар постачається виключно на умовах та в строки визначені цим Договором та проформами-інвойс на кожну окрему партію Товару (п. 3.1 Контракту № 11/05-21). Умови поставки за даним Контрактом визначаються Сторонами у відповідності з Інкотермс-2010 та вказуються у проформі-інвойс та кожну окрему поставку (п. 3.3 Контракту № 11/05-21). Право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця в момент отримання Постачальником 100 % вартості Товару, вказаного у Проформі на кожну окрему партію Товару (п. 3.4 Контракту № 11/05-21). Відправник Товару за даним Контрактом вказується у товаросупровідних документах та інвойсах (п. 3.5 Контракту № 11/05-21). Товар вважається прийнятим Покупцем за якістю, якщо він відповідає сертифікату аналізу, виданому Виробником, а за кількістю Товару відповідає кількості, зазначеній у Проформі-Інвойс (п. 8.1 Контракту № 11/05-21). Товар має супроводжуватися такими документами: Інвойс; Пакувальний лист; CMR (коносамент); Сертифікат аналізу; Сертифікат походження (п. 8.2 Контракту № 11/05-21). Всі зміни, доповнення та додатки до даного Контракту здійснюються у письмовій формі та підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються їх печатками і є невід`ємними частинами Контракту (п. 12.1 Контракту № 11/05-21).
Пунктом 1.1 Додаткової угоди від 27.07.2023 р. № 2 до Контракту на поставку від 11.05.2021 р. № 11/05-21, передбачено, що Покупець та Продавець домовилися змінити п. 3.2 Контракту № 11/05-21 та викласти його в наступній редакції: «Момент поставки регламентується обраними Сторонами умовами поставки згідно правил Інкотермс 2010».
Пунктом 1.1 Додаткової угоди від 29.12.2023 р. № 3 до Контракту передбачено, що Покупець та Продавець домовилися змінити п. 7.1 Контракту № 11/05-21 та викласти його в наступній редакції: «Цей контракт набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2025 р.».
14.05.2025 QPT PLASTIC MANUFACTURING L.L.C. було направлено ТОВ «ОДЄТЕКС» комерційну пропозицію, яким запропоновано позивачу придбати Товар, зокрема, polypropylene luban HP5101R; вартість одиниці (за 1 т.) Товару – 1135 доларів США, визначено умови поставки: CPT-Odesa-Ukraine. У зв`язку з тим, що ТОВ «ОДЄТЕКС» прийняло комерційну пропозицію, 16.05.2025 QPT PLASTIC MANUFACTURING L.L.C. було сформовано та направлено позивачу проформу-інвойс № 40069791, якою встановлено вартість Товару (polypropylene luban HP5101R): 1135 доларів США за 1 тонну; загальну кількість Товару : 99 тонн; умови поставки Товару CPT-Odesa-Ukraine; визначено, що розрахунок здійснюється, шляхом 20 % передоплати та 80 % оплати після отримання покупцем документів на Товар.
16.05.2025 ТОВ «ОДЄТЕКС» здійснило 20 % оплату за Товар у сумі 23 166 доларів США.
У подальшому, QPT PLASTIC MANUFACTURING L.L.C. було складено комерційний інвойс від 25.06.2025 № 90094577, пакувальний лист від 26.06.2025 № 63887129, якими встановлювалися: кількість Товару: luban HP5101R – 99 т., яку зобов`язувалося поставити QPT PLASTIC MANUFACTURING L.L.C.; вартість одиниці (за 1 т.) Товару – 1135 доларів США; загальна вартість (за 99 т.) Товару – 112 365 доларів США, яку мало сплатити ТОВ «ОДЄТЕКС»; визначено умови поставки: CPT-Odesa-Ukraine; кінцевий пункт призначення: 65006, Україна м. Одеса, вул. Краснослобідська, 1, ТОВ «ОДЄТЕКС».
01.07.2025 позивач на виконання умов п. 1.1 Контракту № 11/05-21, проформи-інвойс від 16.05.2025 № 40069791 здійснило грошовий переказ на користь QPT PLASTIC MANUFACTURING L.L.C. у сумі 89 199 доларів США, що становила 80 % оплати вартості Товару. Натомість, QPT PLASTIC MANUFACTURING L.L.C. забезпечило поставку Товару на умовах CPT-Odesa-Ukraine, що підтверджується коносаментом від 16.05.2025 № HLCUMCT250500822, міжнародними товаротранспортними накладними від 09.07.2025 у кількості 4 шт.
14.07.2025 у зв`язку з прибуттям вказаного Товару на митну територію України, ТОВ «ОРІКС ЮГ» в інтересах позивача на підставі Договору № СМ-28, було подано митну декларацію за № 25UA500500022325U4 на Товар: полімери пропілену в первинних формах: поліпропілен (гомополімер) типу fiber luban HP5101R – 99 000 кг (3960 мішків) сировина у первинній формі у вигляді гранул. Індекс текучості розплаву – 25,1 г/10 хв, відповідно до сертифікату аналізу від виробника товару. Використовується у виробництві екструзійних матеріалів. Торгівельна марка LUBAN. Виробник «OQ Refineries LLC». Країна виробництва ОМ. У графі 22 МД заявлена загальна сума за рахунком 112 365 дол. США, курс валюти 41,8355, у графі 12 відомості про вартість товару зазначена сума: 4 700 845,96 грн.
До митної декларації за № 25UA500500022325U4 було додано наступні документи: контракт від 11.05.2021 № 11/05-21; додаткова угода від 27.07.2023 № 2; додаткова угода від 29.12.2023 р. № 3; комерційна пропозиція від 14.05.2025 р.; проформа-інвойс від 16.05.2025 № 40069791; пакувальний лист від 26.06.2025 р. № 63887129; комерційний-інвойс від 25.06.2025 № 90094577; платіжна інструкція від 16.05.2025 № 395; платіжна інструкція від 01.07.2025 № 416; виписка з рахунку від 16.0.2025 № 27436185; виписка з рахунку від 01.07.2025 № 36897852; сертифікат аналізу від 25.06.2025 ; сертифікат походження від 25.06.2025 ; коносамент від 16.05.2025 № HLCUMCT250500822; автотранспортні накладні від 09.07.2025 у кількості 4 шт.; довідка про склад товару від 14.07.2025 ; договір доручення на надання послуг з митного оформлення вантажів від 24.02.2015 № СМ-28.
14.07.2025 відповідачем було адресовано позивачу повідомлення щодо надання декларантом додаткових інформації та документів для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів.
14.07.2025 позивач, через ТОВ «ОРІКС ЮГ», було адресовано відповідачу лист № 170, яким надано запитувану інформацію та повідомлено, зокрема, що у законодавстві України не регламентовано, що пакувальний лист має видаватися безпосередньо експортером товару, не встановлені вимоги щодо єдиного зразка, як має бути оформлений пакувальний лист. Акцентовано увагу, що у коносаменті № HLCUMCT250500822, який сформований на підставі інформації, що була надана від експортера, на поставку поліпропілену HР 5101R, повністю відповідає заявленій у пакувальному листі, що був наданий до митного оформлення. Вказано, що 14.07.2025 був ініційований догляд товару митним інспектором і на підставі проведеного огляду був складений Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу де було зазначено, що у ході проведення часткового митного огляду з метою перевірки відповідності кількості та характеристик товарів даним, зазначеним у митній декларації встановлено, що візуально у оглянутих місцях характеристики товару відповідають відомостям, вказаним у митній декларації та товаросупровідним документах. Наголошено, що виробником товару є компанія «OQ REFINERIES LLC», вона ж була і зазначена в всіх відвантажувальних документах. Зазначено, що інспектор робить посилання на марку поліпропілену HР 5105R, проте у наданих до митного оформлення зазначена торгова марка HР 5101R. Поставка Товару за вказаним контрактом здійснюється на умовах CPT-Odesa-Ukraine, що передбачено комерційним інвойсом № 90094577 від 25.06.2025, що виключало несення позивачем будь-яких витрат на транспортування Товару, які б входили до його митної вартості. ТОВ «ОДЄТЕКС» повідомило митний орган, що у позивача непрямий контракт з виробником товару. Внутрішні взаємини між виробником OQ REFENERIES LLC і компанією QPT PLASTIC MANUFACTURING L.L.C., з якою у позивача укладений Контракт № 11/05-21, не поширюються на ТОВ «ОДЄТЕКС» і є комерційною таємницею між двома вище вказаними компаніями, що відповідно унеможливлює надання Одеській митниці копії митної декларації країни відправлення, а також надано докази, що її підтверджують: комерційну пропозицію від 14.05.2025 (надано повторно); виписки з рахунку від 16.05.2025 № 27436185 та від 01.07.2025 № 36897852; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 14.05.2025. 
15.07.2025 відповідачем було прийнято рішення № UA500500/2025/000256/2 про коригування митної вартості товарів, яким визначено митну вартість Товару: графа 25: кількість 99 000 кг; - графа 27: ціна товару 112 365 дол. США; графа 28: розрахована декларантом митна вартість товару: валюта дол. США, курс 41,7842, сума у валюті 112 365, сума у грн 4 695 081 грн; графа 29: код МВВ декларанта 1; графа 30: коригування: валюта дол. США; вартість за одиницю: 1,2800; загальна сума 126 720, кількість 99 000; графа 31: код МВВ митниці 2.
Так, митний орган, посилаючись на неможливість визначення митної вартості товарів, шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст. 58-63 МК України, зазначив, що за результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, з урахуванням положень статті 337 Кодексу, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості (п. 3 ст. 53 МКУ), а саме: 
1. Наданий до митного оформлення Пакувальний лист від 25.06.2025 № б/н виданий Продавцем, який не здійснював його фактичне пакування, а не експортером, що ставить під сумніви достовірність зазначеного документу;
2. Відповідно до інвойсу товар поставляється на умовах CPT ODESSA, при цьому відповідно до коносаменту №HLCUMCT250500822 від 16.05.2025 товар поставляється в Україну за рахунок отримувача, що суперечить умовкам поставки; 
3. Відповідно до поданого до митного оформлення CMR № б/н від 09.07.2025, перевізником Товару з Румунії на територію України виступає «GRANTS LLS» (Україна). З урахуванням того, що митним органом були виявлені розбіжності у документах щодо комерційних умов поставки, наявні підстави вважати, що транспортування з порту Румунії на територію України здійснено за рахунок Покупця та дана складова митної вартості не включена. 
4. В поданому до митного оформлення коносаменті від 16.05.2025 № HLCUMCT250500822 відсутні будь які відмітки печатки (штампи) компетентних органів, щодо дати прибуття транспортного засобу у іноземний порт призначення та видачу контейнерів (Інформація, щодо вартості зберігання контейнерів у іноземному порту митному органу України не надавалась). Також зазначений документ наданий не в повному обсязі з огляду на те, що коносамент містить посилання на договір № 294889199, який до митного органу не надавався. 
5. Враховуючи, що оцінюваний товар реалізується в порядку біржової торгівлі, при здійсненні контролю митної вартості враховується особливості формування її вартості без врахування вартості доставки, комісійних витрат, премій продавцю, знижки із зазначенням біржових котирувань за 10 днів, що передує даті рахунка-фактури (проформи). Відповідно до ч.2 та 3 ст.53 декларанту запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості… …В рамках проведення консультації з декларантом відповідно до п. 5 статті 55 Митного кодексу України, враховуючи інформацію викладену у листі відповіді від 15.07.2025 №170 до електронної митної декларації (ЕМД) №4279 (внутрішній номер), що прийнята до митного оформлення 14.07.2025 за № 25UA500500022325U4, повідомляємо, що митну вартість товарів, заявлену до митного оформлення буде скориговано, оскільки декларантом після поданням додаткових документів: акт про проведення огляду від 14.07.2025 № 25UA500500022325U4 та виписки з бухгалтерської документації №27436185 та №36897852 всі наявні розбіжності не скасовані.…».
У зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості відповідачем сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 15.07.2025 № UA500500/2025/000538, якою відмовлено у митному оформлення (випуску) товарів.
15.07.2025 товар випущено у вільний обіг за МД № 25UA500500022506U9, з якої вбачається, що позивач, у зв`язку з незгодою з вищевказаним рішення про коригування митної вартості товарів, скористалося своїм правом щодо сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів (940 169,19 грн – податок на додану вартість) та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті.
Позивач вважає, що рішення про коригування та картка відмови є протиправними та підлягають скасуванню, тому звернувся до суду з даним позовом.
Положеннями частини другої статті 1 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Згідно до пункту 24 частини першої статті 4 МК України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів Україні, укладених у встановленому законом порядку.
Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Згідно з ч. 1 ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно з частинами першою, другою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару,
транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Саме в рамках приписів частини другої статті 53 Митного кодексу України отримує свою безпосередню формалізацію перелік основних документів для підтвердження належності: а) визначення митної вартості товарів; б) обрання методу визначення митної вартості товарів.
Згідно з ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно з ч. 6 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні, у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Водночас, частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Саме в рамках частини третьої статті 53 МК України отримує свою безпосередню формалізацію система додаткових документів, які можуть запитуватися контролюючим органом (факультативний перелік додаткових документів - у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, визначається частиною четвертою статті 53 Митного кодексу України). При цьому, витребування додаткових документів має субсидіарний характер. Всі документи, як основні, так і додаткові, повинні оцінюватися системно. Контролюючий орган не може формулювати власну позицію на одному конкретному документі, при цьому безпідставно не враховуючи інші.
Отже, митним органом можуть бути витребувані додаткові документи: 1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки; 2) якщо такі документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 3) якщо такі документи не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Вказані обставини є виключними підставами для витребування додаткових документів. Водночас тлумачення таких підстав контролюючим органом без належного обґрунтування є протиправним.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Із системного аналізу приписів Розділу ІІІ ("Митна вартість товарів та методи її визначення") МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.
Згідно з положеннями пункту третього частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Згідно зі статтею 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Приписами ч.5 ст. 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;
4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;
5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;
6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другої та третьої статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
При цьому, пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це у свою чергу обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 Митного кодексу України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 Митного кодексу України.
Відповідно до положень частини першої статті 58 МК України, основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. При цьому важливо відмітити, що основний метод, не застосовується у наступних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України). Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до обставин справи між сторонами виник спір щодо правомірності винесення контролюючим органом рішення про коригування митної вартості за другорядним методом (за ціною щодо подібних (аналогічних) товарів.
Позивачем, через уповноважену особу, ТОВ «ОРІКС ЮГ», були подані докумени на підтвердження правильності визначення декларантом митної вартості товару, зазначеного у митній декларації від 14.07.2025 № 25UA500500022325U4. Так, митна вартість товару становить 112 365 доларів США, що еквівалентно 4 700 845,96 грн, станом на день подачі митної декларації та складається: з ціни договору (контракту), сплаченої ТОВ «ОДЄТЕКС» на користь «QPT PLASTIC MANUFACTURING L.L.C.» за контрактом на поставку від 11.05.2021 № 11/05-21, у сумі 112 365 доларів США, що еквівалентно 4700 845,96 грн, на підтвердження чого митному органу було надано: контракт від 11.05.2021 № 11/05-21; додаткова угода від 27.07.2023 № 2; додаткова угода від 29.12.2023 № 3; комерційна пропозиція від 14.05.2025 ; проформа-інвойс від 16.05.2025 № 40069791; пакувальний лист від 26.06.2025 № 63887129; комерційний-інвойс від 25.06.2025 № 90094577; платіжна інструкція від 16.05.2025 № 395; платіжна інструкція від 01.07.2025 № 416; - виписка з рахунку від 16.0.2025 № 27436185; виписка з рахунку від 01.07.2025 № 36897852; сертифікат аналізу від 25.06.2025 ; сертифікат походження від 25.06.2025 ; довідка про склад товару від 14.07.2025 . З наданих митному органу додаткової угоди від 27.07.2023 № 2 до Контракту, проформи-інвойс від 16.05.2025 № 40069791, пакувального листа від 26.06.2025 № 63887129, комерційного-інвойсу від 25.06.2025 № 90094577, автотранспортних накладних від 09.07.2025 вбачалося, що поставка Товару здійснена на умовах CPT України, м. Одеса, що виключає транспортні витрати позивача, пов`язані з перевезенням Товару. Тобто, надані позивачем до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.
Щодо того, що позивача мав надати експортну митну декларацію країни відправлення, то така вимога не є обгрунтованою, враховуючи . що позивач не має відношення до її складання. Ненадання експортної митної декларації до митного оформлення не підтверджує та не спростовує ціну товару, відповідно не впливає на числові значення митної вартості товару. При цьому, згідно з ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України, копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства країни.
Верховним Судом з аналогічних правовідносин було сформовано правову позицію, висловлену ним у постанові від 19.03.2019 р. у справі № 810/4116/17, відповідно до якої ненадання позивачем митної декларації країни відправлення не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару.
Між Постачальником та Покупцем за даним контрактом було досягнуто домовленостей, оформлених Додатковою угодою від 27.07.2023 № 2 до Контракту № 11/05-21, згідно якої «момент поставки регламентується обраними Сторонами умовами поставки згідно правил Інкотермс 2010», а також те, що додатковою угодою від 27.07.2023 № 2 до Контракту, проформою-інвойс від 16.05.2025 № 40069791, пакувальним листом від 26.06.2025 р. № 63887129, комерційним-інвойсом від 25.06.2025 № 90094577, визначено умови поставки: CPT-Odesa-Ukraine, що виключає несення позивачем будь-яких витрат на транспортування Товару, які б включалися до його митної вартості. QPT PLASTIC MANUFACTURING L.L.C. було складено пакувальний лист від 26.06.2025 № 63887129 на виконання умов п. 8.2 Контракту від 11.05.2021 № 11/05-21, це є один із товаросупровідних документів. При цьому, твердження уповноваженої особи відповідача щодо видачі пакувального листа Продавцем, який не здійснював його фактичне пакування, а не експортером, що ставить під сумніви достовірність зазначеного документу, - не ґрунтується на нормах законодавства.
Щодо вимоги відповідача надати додаткові документи.
Частиною третьої статті 53 МКУ передбачено виключно три підстави витребування додаткових документів у декларанта: 1) наявність розбіжностей у документах, які мають вплив на правильність визначення митної вартості; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів. Витребування додаткових документів у позивача було обґрунтовано формальними підставами. Відповідачем не було зазначено яких саме відомостей не вистачає, не зазначено конкретних розбіжностей щодо числових значень складових митної вартості імпортованих товарів.
Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 р. у справі № 804/15600/15 наголосив, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
У цій поставної Верховний Суд звернув увагу, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.
Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 р. у справі № 820/4849/16 назвав вимоги до запиту додаткових документів, відповідно до яких митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Щодо обрання відповідачем резервного методу визначення митної вартості.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 55 МКУ прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів повинно містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію, у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. При коригуванні митної вартості товарів за другорядними методами, передбаченими статями 59, 60 та 64 цього Кодексу, у рішенні обов`язково зазначаються номер та дата митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів (пункту 2.1 розділу II Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598).
При цьому в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 19 червня 2018 року в справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18).
Проте, як видно з гр. 33 оскаржуваного Рішення, коригувань на обсяг партії товарів, умови поставки, комерційних умов тощо, відповідачем не здійснювалось.
Частиною 1 ст. 57 МК встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
При цьому частинами 2, 3, 6 ст.57 передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У ч.8 ст.57 МК України, зазначено, що лише у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідач неправомірно застосував резервний метод при визначенні митної вартості Товару. Відповідач в порушення п. 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів не зазначив в Рішенні про коригування чітку послідовність застосування методів визначення митної вартості та аргументованих причин, що відповідають дійсності, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом, хоча об`єктивна можливість застосування попередніх методів існувала.
Посилання відповідача в рішенні про коригування митної вартості товару на відомості з довідкової інформації не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.
Єдина автоматизована інформаційна система (ЄАІС) Держмитслужби України закрита для вільного доступу, що позбавляє декларанта можливості довести задекларовану митну вартість. Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС Держмитслужби України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.
Аналогічна правова позиція викладена в Рішенні Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 820/17417/14, від 04.09.2018 року у справі № 818/1186/17.
Згідно з ч. 4 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Недоліки, на які вказав відповідач у рішенні про коригування митної вартості, не впливають на числові значення складових митної вартості товарів і не позбавляють товариство права на застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, з врахуванням того, що позивачем використані відомості, які повністю підтверджені документально. Відповідачем не доведена правомірність застосування другорядного методу при визначенні митної вартості відповідно. Витребування документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, та повинно бути конкретизованим вказівкою на документи в загальному переліку, які є дійсно необхідними.
Згідно з ч. 5 ст. 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Також суд вважає, що митницею не надано доказів, на підставі яких визначено митну вартість товару в оскаржуваних рішеннях, не надано доказів в підтвердження неможливості застосування усіх попередніх методів визначення митної вартості згідно з вимогами ст.57 МК України, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що відповідачем не обґрунтовано застосування методу визначення митної вартості товару за ціною подібних (аналогічних) товарів.
Відповідач не довів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у недостовірності наданої інформації. Відповідач не повідомив декларанта про те, які саме обставини та/або числові показники потребують додаткового підтвердження. Неподання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В спірному рішенні про коригування митної вартості сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
Суд вважає, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару було надано повний пакет документів у відповідності до переліку, закріпленого ч. 2 ст. 53 МК України. При цьому, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Ні в рішенні, ні у картці відмови обґрунтовано, в чому полягали об`єктивні сумніви у митній вартості, заявленій позивачем, неточності у визначеній митній вартості. Обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом констатований в постанові Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі №809/278/17.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права та встановлених судом обставин, підтверджених наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку, що контролюючий орган приймаючи рішення про коригування митної вартості від 15.07.2025 року № UA500500/2025/000256/2 діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного законодавства, тому суд визнає його протиправним та скасовує.
Скасовуючи рішення про коригування митної вартості товарів, суд тим самим підтверджує факт відсутності неправильності визначення декларантом митної вартості товарів. Відсутність цієї обставини свідчить про відсутність підстав для відмови у прийнятті митної декларації. Відмову, учинену органом доходів і зборів за відсутності цієї обставини, слід вважати необґрунтованою, а необґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень з огляду на п.3 ч.3 ст.2 КАС є підставою для скасування такого рішення. Отже, скасування судом рішення органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів є підставою для скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 15.07.2025 року № UA500500/2025/000538.
Щодо стягнення з Одеської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн., суд зазначає наступне.
На підтвердження заявлених до стягнення витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, представник позивача додав копію акту від 04.09.2025 р.; копію платіжної інструкції №16951 від 04.09.2025 року; копію додаткової угоди від 01.05.2024 р.; копію додаткової угоди від 27.12.2024 р.; копію договору про надання правової допомоги від 11.09.2023 р.; докази направлення заяви відповідачу.
11.09.2025 року відповідач надав суду заперечення, в яких просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу у справі № 420/25482/25 за позовом ТОВ «ОДЄТЕКС» до Одеської митниці.
Ч. 7 ст. 139 КАС України передбачено що розмір витрат, яка сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.
Суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до частини п`ятої статті 242 КАС України також враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові 21.01.2021 №280/2635/20, відповідно до якого КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
На підтвердження здійснення витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи представником позивача надано до суду: копію акту від 04.09.2025 р.; копію платіжної інструкції №16951 від 04.09.2025 року; копію додаткової угоди від 01.05.2024 р.; копію додаткової угоди від 27.12.2024 р.; копію договору про надання правової допомоги від 11.09.2023 р.; докази направлення заяви відповідачу.
Згідно копії акту наданих послуг акту від 04.09.2025 року, вартість наданих виконавцем послуг становить 10 000 грн. (консультація, підготовка та подання позовної заяви, підготовка та подання відповіді на відзив).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Європейським судом з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.
Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд враховує під час вирішення такого питання.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважає, що заявлені представником позивача до відшкодування 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку представник позивача просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд звертає увагу на те, що дана категорія справи відноситься до справ незначної складності, що не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, пошуку в Єдиному державному реєстрі судових рішень та вивчення практики в аналогічній категорії справ, розглядалась справа в письмовому провадженні. Тобто з позиції суду підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи. Відтак, з огляду на обсяг наданих адвокатами послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 3000,00 грн.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи висновки суду про задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. 
Керуючись ст. ст. 7, 9, 77, 132, 137, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:
Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС».
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Державної митної служби України від 15.07.2025 року № UA500500/2025/000256/2 про коригування митної вартості товарів.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 15.07.2025 року № UA500500/2025/000538, прийняту Одеською митницею.
Стягнути з Одеської митниці (код ЄДРПОУ 44005631) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» (код ЄДРПОУ 33387508) 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА