Справа № 466/7713/25
Провадження № 2/466/530/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«02» березня 2026 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:
головуючої – судді Луців-Шумської Н.Л.
учасники справи
секретар Марочканич В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м.Київ, вул.Саксаганського, 133-А, ЄДРПОУ 37356833) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в :
18.08.2025 ТзОВ «Споживчий центр» звернулось до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором (оферти) №15.11.2024-100000048 від 15.11.2024 року у розмірі 54910,00 грн., а також судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.11.2024 року між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) №15.11.2024-100000048. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Споживчий центр» кредитні кошти в розмірі 19 000,00 грн. на строк 140 днів, зі сплатою процентної ставки у розмірі 1,00% за 1 (один) день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту становить 950,00грн., комісія за обслуговування – 2 850,00грн., неустойка – 9 500грн.
ТзОВ «Споживчий кредит» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору.
Однак, відповідач, всупереч умовам кредитного договору, порушив взяті на себе зобов`язання, що спричинило виникнення заборгованості, яка станом на момент пред`явлення позову становить 54 910,00 грн. та складається з 19 000,00 грн - заборгованості за тілом кредиту, 22 610,00 грн. - заборгованість за процентами, 950,00 грн. – комісія, 2 850,00грн. - додаткова комісія та 9 500, 00грн. – неустойка за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. 
Просить позов задовольнити.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

08.09.2025р. відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування відзиву зіслався на те, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а тому інформація, зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає банк.
Оскільки розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом заборгованості, та позивач не надав доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки, розміру встановленого кредитного ліміту та розміру наданого кредиту.
Зазначає, оскільки кредитний договір № 15.11.2024-100000048 був укладений сторонами 15.11.2024 та діяв до 03.05.2025, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то нарахована позивачем неустойка у розмірі 9500 грн не може бути стягнута із відповідача, оскільки відповідач нормою закону звільнений від обов`язку такої сплати. Нарахована неустойка підлягає списанню позивачем.
Нарахування комісії є протиправним та таким, що не підлягає задоволенню.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. А це означає, що навіть якщо такий договір підписаний сторонами, але кошти (речі) позичальникові не надані, такий договір є неукладеним. Тільки фінансовий документ про отримання коштів є умовою його укладення, а значить і правових наслідків для позичальника.
Наданий позивачем документ є нарахуваннями невідомого походження, а відтак не є належним, допустимим і достовірним доказом ні руху коштів по картковому рахунку, ні розрахунком суми боргу, ні доказом існування самого боргу, якби навіть кредитний договір існував. Просить у задоволенні позову відмовити.
12.09.2025 ТзОВ «Споживчий центр» подав відповідь на відзив, в якому позов підтримав, зіславшись на обставини, викладені у позовній заяві. 
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.
Враховуючи наведене, суд, зі згоди представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Згідно з ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів.
Судом встановлено, що 15.11.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 виникли правовідносини у сфері договірних зобов`язань шляхом укладення кредитного договору (оферти), який підписано одноразовим ідентифікатором А533 заявку кредитного договору № 15.11.2024-100000048 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачці надано кредит в розмірі 19 000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 15.11.2024, строком на 140 дні.
Згідно умов договору фіксована процентна ставка у розмірі 1 % за один день користування кредитом.
Вказаний договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Як встановлено ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно відповіді №КНО-07.8.5/245 БТ від 07.01.2026 АТ «ПУМБ» на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 15.12.2025 про витребування доказів, в Банку на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) була випущена банківська платіжна картка НОМЕР_2 до рахунку № НОМЕР_3 у гривні. 
Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_3 у гривні/БПК НОМЕР_2 , яка відкрита до вказаного рахунку на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за 15.11.2024 о 01:33:13год відбулось зарахування та надходження кредитних коштів в сумі 19 000грн.
Відповідач, згідно розрахунку, порушив зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків, неустойки та комісії, внаслідок чого, станом на момент пред`явлення позову року допустив заборгованість в сумі 54 910,00 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 19 000 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 22 610,00 грн., комісії у розмірі 950,00 грн., додаткової комісії у розмірі 2 850,00грн., неустойки 9 500грн.
Правовідносини, що виникли між сторонами є договірними.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1, 2 ст. 1054 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України).
Кредитний договір (оферти) №15.11.2024-100000048 від 15.11.2024 був підписаний електронним цифровим підписом відповідача, відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
У даному випадку правовідносини між сторонами стосуються виконання договору позики та договору кредиту в електронному вигляді в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача.
Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», зокрема статтями 11, 12 цього Закону, які суд застосовує при вирішенні спору.
Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Суд вважає, що між сторонами був укладений кредитний договір, товариство виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит, а останній користувався кредитними коштами, проте неналежним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, допустив заборгованість.
Розмір заборгованості за кредитом та процентами за користування ним суд визнає обґрунтованим.
Щодо вирішення вимоги про стягнення неустойки в розмірі 9 500,00грн. суд зазначає наступне. 
Відповідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, позивачу в стягненні неустойки в сумі 9 500,00 грн. слід відмовити.
Щодо вирішення вимоги про стягнення комісії в розмірі 950,00грн. та додаткової комісії 2 850,00 грн, яка визначена умовами кредитного договору, і є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику, суд покликається на таке.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Як встановлено ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
За таких обставин, умови договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії в розмірі 950,00грн. та додаткової комісії в розмірі 2 850,00 грн є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави визнати ОСОБА_1 боржником за цим платежем.
Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 19 000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту, 22 610,00 грн. сума за відсотками.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати.
Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265, 280 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м.Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ЄДРПОУ 37356833) за кредитним договором № 15.11.2024 - 100000048 від 15.11.2024 року заборгованість по тілу кредиті в розмірі 19 000,00грн. (дев`ятнадцять тисяч гривень) та за відсотками в розмірі 22 610,00грн. (двадцять дві тисячі шістсот десять гривень), а також 2 422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) судового збору.
У стягненні платежів за комісією та неустойкою відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

  Суддя	  	 Н.  Л.  Луців-Шумська