П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/21066/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернова Ганна Валеріївна 
Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В. 
31 березня 2026 року м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ватаманюка Р.В. 
суддів: Боровицького О. А.  Курка О. П. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Олексієнко О.В., 
представника позивача: Томчука М. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся із позовом до Житомирського окружного адміністративного суду в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №78775540 від 12.08.2025, винесену старшим державним виконавцем Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гладишком Олександром Михайловичем.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
До суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач вказує про обгрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд задовольнити її повністю.
Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 у справі №240/8257/24 військову частину НОМЕР_1 , зокрема, зобов`язано здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, та з урахуванням виплачених сум.
Вказане рішення набрало законної сили 11.02.2025.
На виконання рішення суду 16.05.2025 видано виконавчий лист, який стягувачем пред`явлено до виконання.
Постановою старшого державного виконавця Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 12.08.2025 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №240/8257/24, у якій також вказано позивачу, як боржнику, про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.
Позивач, вважаючи, що вказану постанову прийнято із значними порушеннями, а тому вона підлягає скасуванню, звернувся з позовом до суду.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Обов`язки і права виконавців визначені приписами відповідно частини 2 та частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII. Перелік обов`язків виконавця є вичерпним.
Згідно частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, в тому числі за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Як зазначено в частині 5 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано доказів щодо повідомлення відповідача про добровільне виконання рішення суду, з огляду на що у відповідача відсутні підстави для відмови у відкритті такого виконавчого провадження.
При цьому у державного виконавця відсутній обов`язок перед відкриттям виконавчого провадження впевнитися, що боржник уникає добровільного виконання судового рішення.
Щодо доводів відповідача про наявність підстав для зупинення виконавчого провадження, оскільки боржником є військова частина, суд зазначає наступне.
Згідно абзацу 22 пункту 10-2 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII зупиняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, або якщо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.
Таким чином, позивач не врахував, що вказані положення абзацу 22 пункту 10-2 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VIII щодо зупинення вчинення виконавчих дій не поширюються на виконавчі провадження з виконання рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців та їх перерахунку. Таке застереження міститься в самій правовій нормі.
Згідно матеріалів справи спірне виконавче провадження відкрито з примусового виконання виконавчого листа у справі №240/8254/24, відповідно до якого військову частину НОМЕР_1 зобов`язано здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, та з урахуванням виплачених сум.
Тобто виконавче провадження ВП № 78775540 відкрито у зв`язку з виконанням судового рішення за позовом фізичної особи ( ОСОБА_1 ) про зобов`язання здійснення перерахунку грошового забезпечення військовослужбовців, а тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо відсутності підстав для зупинення вчинення виконавчих дій за вказаним виконавчим провадженням.
Верховний Суд у рішенні від 06.02.2024 № 640/13029/22 зазначив: "В умовах ведення гібридної війни РФ проти України важливим залишається питання належного соціального захисту військовослужбовців, які беруть участь у захисті державного суверенітету України. У військово-соціальній сфері матеріальне забезпечення є аналогом системи гарантій у системі соціального захисту населення і включає професійні винагороди та премії тим військовослужбовцям, які виконують обов`язок із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Безумовно, система матеріального забезпечення військовослужбовців виконує стимулювальну функцію, що, крім патріотизму, є потужною мотивацією і адекватною відповіддю держави, яка піклується про військовослужбовців під час дії воєнного стану.
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у ЗСУ та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Таким чином, Україна зобов`язана вживати всіх можливих заходів для мотивації військовослужбовців та забезпечення соціальної підтримки членів їхніх сімей.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їхньої службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі".
Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в рамках виконавчого провадження №78775540 здійснюється виконання вимог виконавчого листа щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , а тому виконавче провадження не підлягає зупиненню на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, а тому в цій частині позов також не підлягає до задоволення.
Посилання відповідача на особливості фінансування військової частини, воєнний стан та загальні міркування щодо обороноздатності держави, не стосуються предмета спору та не впливають на правомірність постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.
Стосовно посилання позивача на те, що виконавчий документ подано не за підвідомчістю, а тому він мав би бути повернутий стягувачу, суд зазначає наступне.
Згідно п. 4 Розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими, зокрема, боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи - сума зобов`язання становить від двадцяти п`яти до п`ятдесяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 1404-VIII виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.
Матеріалами справи встановлено, що виконавчий лист №240/8257/24 видано Житомирським окружним адміністративним судом щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення. Місцезнаходження боржника — м. Бердичів Житомирської області. Отже, місце виконання рішення відповідає територіальній компетенції Бердичівського відділу державної виконавчої служби.
При цьому апелянт стверджує, що виконавчий документ підлягав виконанню не районним відділом державної виконавчої служби, а відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіонального управління Міністерства юстиції, оскільки боржником є військова частина, яка, на думку апелянта, належить до категорії «інших територіальних підрозділів органів державної влади» у розумінні пункту 4 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень. 
Проте суд зазначає, що для застосування пункту 4 розділу I зазначеної Інструкції необхідним є встановлення того, що боржник у виконавчому провадженні належить саме до передбаченої цією нормою категорії суб`єктів, зокрема територіальних органів центральних органів виконавчої влади або інших територіальних підрозділів органів державної влади.
Сам по собі факт належності військової частини до структури Збройних Сил України та здійснення нею окремих владних управлінських функцій не свідчить автоматично про її віднесення до категорії територіальних підрозділів органів державної влади у значенні пункту 4 розділу I Інструкції №512/5.
Доводи апелянта ґрунтуються переважно на положеннях законодавства, що визначає статус органів військового управління та суб`єктів владних повноважень у розумінні адміністративного судочинства. Водночас наведені норми не містять прямої вказівки на віднесення військових частин до територіальних підрозділів органів державної влади для цілей визначення підвідомчості органів державної виконавчої служби.
Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що виконавчий лист у даній справі було пред`явлено до органу державної виконавчої служби, який не мав компетенції приймати його до виконання.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а відтак — і для визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 272, 328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Боровицький О. А.    Курко О. П.