ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року        м. Чернівці

Суддя Чернівецького апеляційного суду Марчак В.Я. за участю секретаря судового засідання Колбаска М.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілої – адвоката Трифаненко А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 та її представника – адвоката Трифаненко А.І. на постанову Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 березня 2026 року відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кадубівці Заставнівського району Чернівецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, приватного підприємця, за ч.1 ст.173-2 КУпАП, - 

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 березня 2026 року провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 25 лютого 2026 року №980491, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру щодо своєї дочки ОСОБА_2 , яке виразилось в тому, що в ході конфлікту він погрожував фізичною розправою, ображав нецензурною лайкою, штовхав, шарпав в присутності малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції встановив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний тривалий конфлікт, зумовлений майновими питаннями, які стосуються оформлення спадщини, при цьому доказів завдання шкоди, крім пояснень потерпілої, що підпадає під склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП матеріали справи не містять та дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 не доведена поза розумним сумнівом.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.
На вказану постанову потерпіла ОСОБА_2 та її представник Трифаненко А.І. подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову та прийняти нову, якою визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.173-2 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог зазначають, що суд першої інстанції поверхнево вивчив матеріали справи та не взяв до уваги пояснення потерпілої, згідно з якими ОСОБА_2 систематично піддається психологічному насиллю з боку батька, який вже раніше притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.
_____________________________________________________________________
ЄУНСС 727/3371/26  Головуючий у І інстанції Дубець О.С.
Номер провадження 33/822/152/26 Суддя-доповідач: Марчак В.Я.
Вказують, що ОСОБА_1 викликає у ОСОБА_2 відчуття страху та побоювання за свою безпеку та безпеку своєї малолітньої доньки, спричиняє емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду її психічному здоров`ю.
Звертають увагу, що ОСОБА_2 не має іншого житла та самостійно виховує свою малолітню дитину, що робить її становище значно вразливішим по відношенню до ОСОБА_1 , який в свою чергу користується цим, здійснюючи психологічне насильство над нею.

Позиції учасників апеляційного провадження.
Потерпіла ОСОБА_2 та її представник підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви Суду.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення в межах поданої апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Апеляційним судом встановлено, що вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався та дійшов передчасного висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
За диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливості настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, і такі діяння є умисними.
Умисним є правопорушення, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 визнав обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, що 25 лютого 2026 року він в ході конфлікту ображав нецензурною лайкою, штовхав, шарпав ОСОБА_2 в присутності малолітньої ОСОБА_3 . Разом з тим, зазначив, що вказані його дії були вчинені внаслідок тривалого конфлікту та провокуючої поведінки ОСОБА_4 , яка також супроводжувалася словесними образами. 
Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що після смерті матері – ІНФОРМАЦІЯ_3 у неї з батьком ОСОБА_1 виник конфлікт щодо спадкового майна, який супроводжується постійними сварками і загостренням відносин.
Під час конфліктів ОСОБА_1 неодноразово виганяв її з місця їх спільного проживання, висловлювався на її адресу образливими та нецензурними словами, чим чинив психологічне насильство.
25 лютого 2026 року у ході сварки ОСОБА_1 виганяв її з дому, ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, шарпав її за одяг, штовхав в присутності малолітньої доньки.
На переконання апеляційного суду, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, зібраних та поданих до суду працівниками поліції відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 25 лютого 2026 року №980491, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру щодо своєї дочки ОСОБА_2 , яке виразилось в тому, що в ході конфлікту він погрожував фізичною розправою, ображав нецензурною лайкою, штовхав, шарпав в присутності малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої ( а.с.2).
У своїх письмових поясненнях потерпіла ОСОБА_2 вказала, що проживає разом з батьком ОСОБА_1 та 25 лютого 2026 року він вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру щодо неї, а саме – ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, шарпав, штовхав. Конфлікт почався через те, що вона готувала на кухні та її дитина почала плакати, після чого ОСОБА_1 зайшов на кухню та почав її ображати, погрожувати. Коли вона сказала, що викличе поліцію, ОСОБА_1 штовхнув її та шарпнув за руку, внаслідок чого телефон випав з рук. Подія відбулась в присутності малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3).
Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , 25 лютого 2026 року близько 20 год., його дочка ОСОБА_2 хотіла забрати у нього внучку ОСОБА_5 , почала її тягнути в свою сторону. В цей час у ОСОБА_6 був в руках її телефон, який відлетів і впав на підлогу. Пізніше вона підняла телефон і викликала на нього поліцію ( а.с.4).
Окрім того, суд першої інстанції залишив поза увагою, що уповноваженою особою - інспектором СП ДН ВП ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області Купка Д.Ю. проведено спілкування з кривдником ОСОБА_1 та заповнено відносно нього форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (високий рівень небезпеки) та складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії ЕТ №104424 від 25 лютого 2026 року строком на 10 діб стосовно потерпілої ОСОБА_2 (а.с. 5-7)
Відповідно до вказаної форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, протягом останнього року до ОСОБА_1 застосовувався уже терміновий заборонний припис (п.6), кривдник залякував та переслідував постраждалу особу та погрожував їй (п.10), кривдник нападав на постраждалу особу за межами домашнього середовища (п.11), поведінка кривдника вплинула на безпеку постраждалої особи (п.13), кривдник раніше вчиняв щодо постраждалої особи фізичне та психологічне насильство ( п.17), кривдник має фінансові проблеми ( п.18) ( а.с.6-7).
Таким чином, на переконання суду, вищенаведені докази, які узгоджуються між собою, в повній і достатній мірі підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, як вчинення умисних дій психологічного та фізичного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .
У своїй постанові суд першої інстанції вказав, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний тривалий конфлікт, зумовлений майновими питаннями, які стосуються оформлення спадщини, при цьому доказів завдання шкоди, що підпадає під склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП матеріали справи не містять.
Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду, оскільки з матеріалів справи встановлено, що поведінка ОСОБА_1 виходила за межі звичайного сімейного конфлікту, оскільки супроводжувалася погрозами, нецензурною лайкою, шарпаниною та штовханиною, що він і сам підтвердив у судовому засіданні, тобто мала ознаки психологічного і фізичного насильства. Такі дії створювали для потерпілої психологічний тиск, приниження та небезпеку для її здоров`я, що відповідає об`єктивній стороні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, а тому не можуть розцінюватися як звичайний побутовий чи майновий спір.
Твердження ОСОБА_1 про те, що його дії були зумовлені провокуючою поведінкою ОСОБА_2 , яка також висловлювалась на його адресу образливо, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються зібраними у справі доказами.
Окрім того, у судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що не викликав поліції внаслідок дії ОСОБА_2 та щодо неї протокол про адміністративне правопорушення не складався.
Також у судовому засіданні на підтвердження своєї позиції ОСОБА_1 долучив Консультаційний висновок спеціаліста КНП КМЛКЛ №1 щодо ОСОБА_2 від 05.07.2000.
Разом з тим, апеляційний суд не бере зазначений документ до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки він складений значно раніше та не відображає поточний стан здоров`я особи. 
Крім того, вказаний висновок не спростовує факту вчинення ОСОБА_7 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що доведено сукупністю належних та припустимих доказів, наявних у матеріалах справи.
Таким чином, за результатами розгляду справи апеляційним судом встановлено, що 25 лютого 2026 року, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру щодо своєї дочки ОСОБА_2 , яке виразилось в тому, що в ході конфлікту він погрожував фізичною розправою, ображав нецензурною лайкою, штовхав, шарпав в присутності малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 доведена поза розумним сумнівом, а його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційну скаргу потерпілої та її захисника слід задовольнити, оскаржувану постанову суду скасувати та ухвалити нову постанову про визнання винним ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
При визначенні виду і розміру стягнення, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та обставини, які пом`якшують або обтяжують його відповідальність, апеляційний суд вважає за необхідне накласти на правопорушника адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави, оскільки застосування саме такого стягнення буде достатнім для його виправлення і попередить нові правопорушення.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665, 60 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33-35, 245, 247, 248, 249, 251, 252, 294 КУпАП апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 та її представника – адвоката Трифаненко А.І. – задовольнити.
Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 березня 2026 року про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП – скасувати.
Прийняти нову постанову, якою  ОСОБА_1  визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького
апеляційного суду   [підпис]   В.Я. Марчак

Згідно з оригіналом 
Суддя Чернівецького
апеляційного суду _________________ В.Я. Марчак
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)
21.04.2026 
(дата засвідчення копії)